Praga Mystica - netradiční pohled na minulost města

Kořeny města

Již podtitul výstavy “Historie, mýty, symboly” napovídá, že jde o výstavu poněkud netradiční. Tvůrci výstavy se odklonili od běžného muzeálního typu výstavy a vytvořili dílo založené           na dojmech a pocitech. Za použití známých i méně známých symbolů a artefaktů uspořádal Bohumil Vurm, autor výstavy, spolu s architektem Milošem Ditrichem šestnáct podzemních prostor Staroměstské radnice jako procházku historií Prahy od dávného pravěku po renesanci. Důležitou součástí atmosféry je původní hudba skladatele Jana Jiráska a devět videoprojekcí režiséra Jana Boňka, z nichž některé jsou promítány přímo na gotické zdi.
Klíčovým prvkem výstavy je samo románsko-gotické sklepení, které bylo až do otevření výstavy po dlouhá desetiletí uzavřeno veřejnosti. Jeho nové nasvícení a doplnění výstavními prvky mu dalo plně vyniknout. V tomto jedinečném podzemním labyrintu můžeme zapomenout na shon dnešní doby a přímo vnímat atmosféru dávných věků. Pocitová procházka po dávnověku Prahy začíná základním paradoxem města - typicky vnitrozemské město je bývalé dno moře.

Dva mecenášové

Výstava Praga Mystica se snaží odhalit osud a poslání našeho města. Snaží se ukázat, že jeho posláním bylo a je být křižovatkou, místem setkávání a směny. Směna, která se zde odehrává patří však ponejvíce do sféry duchovní. Praha je předurčena být duchovním centrem kontinentu.
Toho si byli dobře vědomi oba císařové, Karel IV. a Rudolf II., kteří učinili Prahu hlavním městem novodobé Římské říše. Především ze stavební činnosti Karla IV. je patrné, že si byl vědom výjimečnosti svého rodiště. Chtěl založit nové duchovní centrum tehdejšího světa - Nový Jeruzalém. Spolu s Petrem Parléřem vytvořil monumentální stavby, z nichž tři tvoří již     po šest staletí světoznámé symboly města: katedrála sv. Víta, Karlův most a Staroměstská radnice.
Skutečný význam obou panovníků uniká těm, kteří se je snaží hodnotit z pohledu dnešního přísně racionálního světa, který je násilně odtržen od své temné a záhadné podstaty skryté pod povrchem. Díváme-li se na Karla IV. a Rudolfa II. pouze jako na panovníky, administrátory a politiky, pak nám uniká jejich duchovní stránka, která byla hnacím motorem jejich snah. Kdo by dnes věřil na “skonání věků” či alchymii měnící neušlechtilé kovy ve zlato?
Karel věřil na zrození “nového věku” a Rudolf obracel svou pozornost ke zrození “nového člověka”. Symbolem Karlových snah je “Svatý grál”, posvátný kalich naplněný krví Kristovou, a také “mystický beránek”, syn Boží, který umožňuje spojení člověka s duchovní podstatou vesmíru. Rudolfovo zasvěcenectví je symbolizováno “filozofickým zlatem alchymistů”, které v sobě kultivoval osvícený mág, a “homonkulem”, umělým člověkem, který jakoby předznamenával záludné a klikaté cestičky dnešní kybernetiky a genetiky.
První z císařů budoval Prahu jako Nový Jeruzalém, druhý z ní učinil mocné magické centrum. Oba se snažili o naplnění skrytého potenciálu místa, jehož mystická a magická podstata byla uznávána po tisíciletí.
Genius loci

 Pro mnohé návštěvníky je název výstavy hádankou. V čem vlastně hledat pražskou mystiku?   V zástupu strašidel vedených Golemem, jejichž účelem je pobavit turisty? Pro někoho je mystikou rekonstrukce alchymistické laboratoře. Tu však uvidíte jen ve videoprojekci věnované Rudolfu II. Pro jiného je v knihách a pro jiného v seznamu či portrétech osobností.
Skutečná pražská mystika se však skrývá v atmosféře samotného města, kterou ti citlivější z nás snadno odhalí. Je to vztah mezi jedincem a skrytou duchovní podstatou světa. Mystika se nedá servírovat jako jednohubky na recepci. Tento posvátný vztah je nutno odhalit ve svém nitru. Posvátné symboly mohou přitom sloužit jako podaná ruka. Koho by neovanul příjemně mrazivý pocit při pohledu na otáčející se Svatováclavskou korunu za zvuku svatováclavského chorálu? Snad jen opravdu zatvrzelé materialisty.

Osud města Prahy

Pokud nahlížíme na Prahu jako na každé jiné velkoměsto, které je nutné upravit tak, aby vyhovovalo potřebám současného uspěchaného a chaotického světa, pak nebude ničím jiným než uspěchaným a chaotickým velkoměstem. Pokud budeme nahlížet na stavitelská díla našich předků jako na něco zastaralého, co již moderní době nevyhovuje, aniž bychom se snažili chápat jejich původní funkci, zničíme jeho původní charakter. Pokud nebudeme respektovat krajinu, která vytvořila základní tvar města, pak změníme jeho osud.
Tvůrci výstavy Praga Mystica doufají, že návštěvníci si pod dojmem atmosféry středověkého sklepení položí otázku, jaký je a bude osud našeho stále  krásného a výjimečného města.  Snad se  pokusí zamyslet nad  tím, jak osud města může souviset s jejich vlastním osudem. Když se tak stane, pak tím učiní malý krůček k zachování hodnot, kterých si byli dobře vědomi Karel IV. a Rudolf II.
Věřme tedy, že návštěva výstavy povede k poznání, jak je dobré naučit se naslouchat ozvěně dávných dob a vnímat její poselství. Hovoří totiž o skutečných hodnotách a také o důležitosti citu.
Výstava Praga Mystica ukazuje Prahu jako živý protiklad všednosti a jednotvárnosti a připomíná, že město má za sebou pradávnou historii a kulturu, která se může měřit s tím nejlepším, co na našem evropském kontinentě vzniklo.