DNY  RIGY  V PRAZE

	Hlavní město Praha a město Riga pořádají ve dnech 19. - 24.4.2001 Dny Rigy v Praze jako první část kulturní výměny mezi oběma městy.

	K prezentaci rižské kultury přijede do Prahy 58 členná kulturní delegace. Program zahrnuje výstavu, koncerty a baletní představení. 

Dny Rigy v Praze budou oficiálně zahájeny za účasti primátora hl. m. Prahy a starosty města Rigy ve čtvrtek 19.4. v 17 hod. vernisáží výstavy „Lotyšský symbolismus a secese“ v Muzeu hlavního města Prahy. Obyvatelé a návštěvníci hlavního města Prahy mají jedinečnou příležitost navštívit výstavu ve dnech 20. dubna - 27. května. 

Výstava obsahuje 60 obrazů z uměleckého období přelomu 19. a 20 století - symbolismu a secese, které jsou v lotyšském uměleckém prostředí prezentovány jako jeden umělecký směr. Na výstavě jsou zastoupena díla nejvýznamnějších lotyšských umělců, kteří jsou nejen představiteli obou uměleckých směrů, ale současně zakladateli lotyšského výtvarného umění vůbec, které vznikalo současně s obrozením lotyšského národa. Výstavu připravilo Státní umělecké muzeum v Rize.
	
	Dvěma koncerty se představí pražskému publiku Rižský mládežnický sbor KAMÉR, nositel několika mezinárodních ocenění. První koncert smíšeného pěveckého sboru se uskuteční v kostele sv. Šimona a Judy ve čtvrtek 19. dubna v 18 hod., jeho repríza bude v kostele sv. Jiljí v pátek 20. dubna ve 20 hod. 

	Komorní hudbu zastupuje Rižské saxofonové kvarteto. Koncert skupiny se koná v kostele sv. Vavřince na Malé Straně ve čtvrtek 19. dubna v 19.30 hod. 

	Kulturní program Dnů Rigy v Praze vyvrcholí představením baletu Lotyšské národní opery Žluté tango. Příznivcům baletního umění je určen galavečer sólistů baletu Lotyšské národní opery, který se uskuteční v Divadle Archa v úterý 24. dubna  ve 20.00 hod. Představí výběr toho nejlepšího, co lotyšské taneční umění nabízí. 

	Recipročně ke Dnům Rigy v Praze budou uspořádány Dny Prahy v Rize na jaře roku 2003.

Lotyšský symbolismus a secese

	Historie či retrospektiva lotyšského umění je poměrně nedlouhým procesem, trvajícím, na rozdíl od tradičních evropských národních kultur, jen asi 150 let. 
	Vlastní výstavní činnost zde byla zahájena v roce 1896 etnografickou výstavou v Rize, roku 1905 pak bylo založeno první umělecké muzeum pobaltských států.
 Uvážíme-li dobu vzniku počátků lotyšského umění, je pochopitelné, že nejcitelněji je zasáhly styly symbolismu a secese. Ty ovlivnily nejen lotyšskou architekturu, ale i malířství s grafikou a sochařství.
Symbolismus je vlastně jistým prvním krokem lotyšského umění, který se však rozvinul do neobvyklé šíře a bohatosti. Navíc je pro něj v tomto prostředí typické míšení s prvky secese, takže se dá říci, že oba tyto styly žily zde souběžně v jakési harmonické symbióze, či že splývají dokonce v uměleckou syntézu.
Výraznými postavami lotyšského umění 19. století byli Jánis Stanislavs Roze, Kárlis Húns a Júlijs Feders, umělci, kteří tvořili a také prezentovali lotyšské umění v zahraničí - hlavně v Rusku a Francii.
Rozvoj národního vědomí a identity nebyl v lotyšském prostředí zdaleka snadným a jednoznačným procesem. Tehdejší kulturní život Rigy byl ovládán Němci a němčinou, germánské tradice v zemi navíc velmi silně zakořenily. Lotyšští umělci si proto vybrali tu cestu k národnímu sebeuvědomění, která vedla přes využití všech pozitivních rysů a vlivů severského a germánského umění a tradic.
Často se o lotyšském umění přelomu století mluvilo jako o silně úpadkovém a dekadentním, což však jsou jednak rysy do jisté míry společné pro evropské umění "soumraku epochy", jednak lotyšské umění ani nevznikalo "doma", nýbrž za hranicemi, jak už bylo předesláno, hlavně v Rusku a Francii. 
Lotyšské umělce silně přitahoval život rodné země a vlastního národa - prvním, kdo zobrazoval Lotyšsko a Lotyše uprostřed reálného života, byl Janis Rozentáls, v jehož díle je jasně patrný zmíněný vliv germánské kultury, a navíc pro dobu tak typická fascinace legendárními tématy symbolismu, například smrtí. (Nejpesimističtější Rozentálsův obraz se jmenuje Černý had a zobrazuje formou alegorie několik století dlouhé útrapy lotyšského národa.)
K nejznámějším Rozentálsovým současníkům patřili zejména Jánis Valters a Vilhelm Purvítis. Oblíbeným tématem obou těchto umělců je lotyšská krajina, jejich díla se liší spíše vyzněním a zachycenou náladou. Valtersovy krajiny jsou melancholickou hrou světla a soumraku, jejichž zobrazování bylo tolik oblíbené ve skandinávském umění. Valters navíc používá originální blednoucí křídovou barvu, vyvolávající až tragicky melancholické nálady. Purvítisovy obrazy jsou lyrickým zobrazením mlčenlivých rozlehlých lotyšských lesů a luk, zalitých jemným bledým světlem - Purvítis se nepochybně inspiroval podobnými tématy v anglickém a skotském malířství, s nimiž se seznámil kolem přelomu století v Sankt Petersburgu a Německu.
Začátek 20. století znamená u lotyšských umělců výrazný společný příklon ke  krajinářství, v němž se již prvky secese objevují řídce. Symbolismus a secesi nahrazují fauvismus a kubismus.

Lotyšský symbolismus a secese jsou svébytným uměleckým zjevem, jedinečným ve svém uměleckém vyjádření a široce uplatněným ve všech uměleckých oborech, malířstvím počínaje a knižní a časopiseckou grafikou konče.