Povodně ve světle pracovního práva  
16.8.2002, JUDr. Věra Hrouzková, HR Consult s.r.o., Praha
V souvislosti s živelními pohromami a odstraňováním jejich následků jsou zaměstnavatelé nuceni aplikovat některé pracovněprávní instituty, které za jiných okolností zůstávají stranou jejich pozornosti. Nepřítomnost zaměstnanců v práci z důvodů majících příčiny v těchto mimořádných událostech a účast na likvidaci jejich následků je možné rozdělit do několika rovin...
1. Zaměstnanec se nedostavil v důsledku přerušení provozu nebo zpoždění hromadných dopravních prostředků včas do zaměstnání. 
Jedná se o jednu z tzv. důležitých překážek v práci upravených přílohou k nař. vl. č. 108/1994 Sb., kterým se provádí zákoník práce a některé další zákony, ve znění pozdějších předpisů. 
Zaměstnanci náleží pracovní volno bez náhrady mzdy na dobu nezbytné potřeby, a to při splnění těchto podmínek: 
•	dosáhnout pracoviště nebylo možné jiným přiměřeným způsobem a 
•	zaměstnanec o přerušení provozu předem nevěděl.
Zaměstnavatel má možnost: 
•	umožnit zaměstnanci napracování zameškané doby, 
•	sjednat v kolektivní smlouvě nebo stanovit ve vnitřním předpisu, nepůsobí-li u něho odborová organizace, že za dobu tohoto pracovního volna zaměstnancům bude náležet náhrada mzdy.
2. Zaměstnanec nemá ani v další dny možnost se dopravit do zaměstnání. 
I zde se jedná o překážku v práci na straně zaměstnance, avšak takovou, která není obecně závazným právním předpisem upravena. Zaměstnanec je stejně jako v případě jiných překážek v práci povinen požádat zaměstnavatele o pracovní volno, popřípadě jej o překážce a o jejím předpokládaném trvání bez zbytečného průtahu informovat. 
Pracovní volno se poskytuje bez náhrady mzdy, možnosti zaměstnavatele uvedené ad a) však platí i zde. 
3. Zaměstnanec se podílí na odstraňování následků povodní. 
Účast na odstraňování následků povodní je plněním občanské povinnosti, která je platnou právní úpravou zařazena mezi překážky v práci na straně zaměstnance z důvodu obecného zájmu. 
Konkrétně se jedná o poskytnutí osobní pomoci při požární ochraně, živelních událostech nebo v jiných obdobných případech (§ 14 nař. vl. č. 108/1994 Sb.), nebo o plnění povinností, které byly zaměstnanci, resp. fyzické osobě uloženy při vyhlášení nouzového stavu nebo stavu nebezpečí. 
Osobní výpomoc je činnost nebo služba při provádění záchranných a likvidačních prací na výzvu velitele zásahu, starosty obce nebo přednosty okresního úřadu; osobní pomocí se rozumí i pomoc poskytnutá dobrovolně bez výzvy, ale se souhlasem nebo s vědomím velitele zásahu, starosty obce nebo přednosty okresního úřadu. 
Fyzické osobě mohou být dále uloženy tyto povinnosti: 
•	pracovní povinnost, tj. povinnost vykonávat po nezbytně nutnou dobu určené práce, které jsou nutné pro řešení krizové situace a které jsou konány v místě určeném orgánem krizového řízení a podle potřeb pro řešení krizové situace i nad rámec pracovní doby; obsah, rozsah a místo prací v rámci pracovní povinnosti v době nouzového stavu a stavu ohrožení státu stanoví okresní úřad pracovním příkazem, 
•	pracovní výpomoc, tj. povinnost vykonávat jednorázové a mimořádné úkoly nezbytné pro řešení krizové situace, i zde se jedná o rozhodnutí orgánu krizového řešení, úkoly mohou být plněny i nad rámec pracovní doby (§ 2 zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon); pracovní výpomoc ukládá v době krizového stavu okresní úřad nebo obec.
Od pracovní pomoci a pracovní výpomoci jsou vyjmenované osoby osvobozeny (osoby do 18 a nad 62 let, osoby plně invalidní, osoby zdravotně nezpůsobilé, poslanci, senátoři, členové vlády, ženy a osamělí muži pečující o dítě do 15 let, těhotné ženy apod.). I u těchto vyjmenovaných osob však přichází v úvahu dobrovolná pomoc. 
Zaměstnanci náleží za dobu překážky v práci od zaměstnavatele náhrada mzdy ve výši průměrného výdělku, i zde je povinností zaměstnance překážku v práci a dobu jejího trvání zaměstnavateli prokázat. 
Zaměstnavatel má možnost požadovat refundaci vyplacené náhrady mzdy na tom, z jehož podnětu nebo v jehož zájmu byl zaměstnanec uvolněn, zda této možnosti využije, záleží na něm (jedná se o možnost, nikoliv povinnost). 
4. Zaměstnanec nemůže důsledku mimořádné události konat práci. 
Zaměstnavatel neplní svoji základní povinnost, kterou má vůči zaměstnanci již ode dne, kdy pracovní poměr vznikl, a to povinnost přidělovat mu práci sjednanou v pracovní smlouvě. 
Jedná se o překážku v práci na straně zaměstnavatele, při níž zaměstnanci náleží náhrada mzdy ve výši průměrného výdělku. Působí-li u zaměstnavatele odborová organizace, přichází v úvahu uzavření písemné dohody mezi zaměstnavatelem a příslušným odborovým orgánem, v níž se vymezí vážné provozní důvody, pro které zaměstnavatel nemůže zaměstnancům práci přidělovat, a stanoví výše náhrady mzdy, která v těchto případech zaměstnancům náleží (60 – 80 % průměrného výdělku). 
Zaměstnavatel by mohl situaci řešit formou hromadné dovolené, její rozsah však může činit nejvýše dva týdny (u uměleckých souborů z povolání nejvýše čtyři týdny). 
V každém případě je třeba, aby zaměstnavatel pamatoval při řešení této situace na zákonné zásady pracovněprávních vztahů, konkrétně na zásadu rovného zacházení se všemi zaměstnanci. Aby nebyla tato zásada porušena, je nutné postupovat vůči všem zaměstnancům stejně (nelze jedněm určit dobu čerpání dovolené, zatímco jiní budou mít nárok na náhradu mzdy z titulu překážky v práci na straně zaměstnavatele). 
5. Zaměstnavatel převede zaměstnance na jinou práci. 
Toto opatření je umožněno ust. § 37 odst. 4 písm. b) zákoníku práce, které upravuje případy, kdy zaměstnavatel může převést zaměstnance na jinou práci, než s ním byla sjednána v pracovní smlouvě. Důvodem tohoto převedení je potřeba odvrácení živelní události nebo jiné hrozící škody nebo zmírnění jejích bezprostředních následků. Zaměstnavatel může v tomto případě převést zaměstnance na jinou práci, i kdyby s tím zaměstnanec nesouhlasil, při převedení je však zaměstnavatel povinen přihlížet k tomu, aby tato práce byla pro zaměstnance vhodná vzhledem k jeho zdravotnímu stavu a schopnostem a pokud možno i k jeho kvalifikaci. 
6. Nařízení práce v den nepřetržitého odpočinku v týdnu a ve svátek. 
Zaměstnavatel má možnost využít výjimky dané ust. § 91 odst. 3 zákoníku práce a nařídit zaměstnanci práci k odvrácení hrozícího nebezpečí pro život nebo zdraví nebo při živelních událostech (v jiných obdobných případech) rovněž v den nepřetržitého odpočinku v týdnu. 
7. Zkrácení nepřetržitého odpočinku v týdnu 
Práce k odvrácení následků živelních událostí jsou důvodem, pro který zaměstnavatel může po projednání s příslušným odborovým orgánem rozvrhnout pracovní dobu zaměstnanců starších 18 let tak, že doba nepřetržitého odpočinku v týdnu bude činit nejméně 24 hodin (namísto 35 hodin obecně platných), s tím, že zaměstnancům bude poskytnut nepřetržitý odpočinek v týdnu tak, aby za období dvou týdnů činila délka tohoto odpočinku celkem alespoň 70 hodin. 
8. Zkrácení nepřetržitého odpočinku mezi dvěma směnami 
Zaměstnavatel je povinen rozvrhnout pracovní dobu tak, aby zaměstnanec měl mezi koncem jedné směny a začátkem následující směny nepřetržitý odpočinek po dobu alespoň 12 hodin po sobě jdoucích během 24 hodin, tento odpočinek může být z důvodu prací při živelních událostech ukrácen až na osm hodin po sobě jdoucích během 24 hodin za podmínky, že následující odpočinek bude o dobu zkrácení prodloužen. Takto lze zkrátit nepřetržitý odpočinek mezi dvěma směnami pouze zaměstnancům starším 18 let. 
9. Povinnosti zaměstnance související se škodou hrozící zaměstnavateli 
Jedná se o povinnost oznamovací a povinnost zakročovací. 
Hrozí-li škoda na majetku zaměstnavatele, je povinností zaměstnance na ni upozornit vedoucího zaměstnance (nemusí se jednat o jeho bezprostředně nadřízeného). Zaměstnanec je povinen zakročit, je-li zákroku třeba neodkladně k odvrácení škody. Nemusí tak učinit, jestliže by mu v tom bránila důležitá okolnost nebo jestliže by tím vystavil vážnému ohrožení sebe nebo ostatní zaměstnance, popřípadě osoby blízké (§ 171 odst. 2 zákoníku práce). 
10. Nárok zaměstnance na náhradu věcné škody při odvracení škody hrozící zaměstnavateli 
Zaměstnanec má nárok nejenom na náhradu vzniklé škody, ale také na náhradu účelně vynaložených nákladů, jestliže nebezpečí sám úmyslně nevyvolal a počínal si při tom způsobem přiměřeným okolnostem (§ 205 odst. 1 zákoníku práce). 
11. Zaměstnávání žen a mladistvých 
Zaměstnavatel by ani při zdolávání následků povodní či jiných mimořádných událostí neměl opomenout, že platí určitá omezení při zaměstnávání některých skupin zaměstnanců, konkrétně žen a mladistvých. 
Právní úprava těchto zákazů nebo omezení je obsažena v zákoníku práce, popřípadě ve vyhl. č. 261/1997 Sb. 
12. Nárok na náhradu škody vzniklé pracovním úrazem při zásahu proti živelní události 
Jedná se o nárok fyzické osoby, která na výzvu orgánu stání správy nebo orgánu obce nebo velitele zásahu a podle jeho pokynů, popřípadě s jeho vědomím osobně napomáhala při zásahu proti živelní události nebo při odstraňování jejích následků a utrpěla při těchto činnostech úraz. Za škodu vzniklou tímto úrazem odpovídá orgán státní správy nebo obec, pokud zvláštním předpisem není stanoveno jinak.