Něco ke Keltské stezce

	V současné době je keltská tématika docela módní záležitostí. Na veřejnosti se prezentují keltské kapely, řada spolků prezentuje keltskou kulturu, řada lidí hledá pomocí genetických rozborů své keltské předky. Geneze zdejší Keltské stezky je však poněkud jiná. V roce 2000 bylo Magistrátem hl. m. Prahy zadáno Svazu ochrany přírody a krajiny ČR zpracování nového plánu péče o přírodní rezervaci Šance, což je významná část národní kulturní památky Závist-Šance. Do plánu péče byly i zapracovány základní poznatky o historických aspektech území, což vzbudilo pozornost pracovníků odboru městské zeleně Magistrátu  a bylo vytipováno jako jedno z území pro realizaci naučné stezky  s posláním seznámit veřejnost alespoň s částí bohaté historie, s chráněnou částí přírody a konečně také s lesním hospodařením v lesích většinou původního přirozeného složení.
Dobrý nápad pracovníků odboru městské zeleně Magistrátu realizovali v terénu s citem pro území chráněné památkově i podle předpisů ochrany přírody členové Svazu ochrany přírody a krajiny ČR z Louňovic. Na  stezce dobře označené známým zelenobílým děleným čtvercem najde návštěvník jedenáct pěkných dřevěných tabulí s většinou barevnými obrázky a vysvětlujícími texty k národní kulturní památce Závist-Šance, lesnímu hospodaření a také k přírodní rezervaci Šance, kterou celá stezka vede. Po cestě si může všimnout mohutných valů a místy i příkopů starověkého keltského opevnění, do kterého vchází i vychází místy, kde dříve bývaly mohutné opevněné brány. Dnes je celé území zarostlé většinou dubovým lesem, na příkrých svazích obrácených k jihu do břežanského údolí pak s prudkými srázy s kamenitou sutí a řídkými porosty zakrslých dubů, borovic a bříz.
	Stezka byla vybudována  za prostředky Magistrátu hl. m. Prahy a s přispěním LZ Konopiště v roce 2001. Významnou součástí naučné stezky je i tzv. Nickerlova vyhlídka, místo s rozhledem do Břežanského údolí s vybudovaným malým posezením. Je zde také instalována mohutná pamětní deska rozměrů 2 x 3m z r. 1873 věnovaná prof. F.A. Nickerlovi, dnes bohužel v dezolátním stavu. Prof. MUDr. Franz Anton Nickerl (1813-1871) se svým synem prof. MUDr. Ottokarem Nickerlem (1838-1920) zde spolu s dalšími badateli minulého a předminulého století zkoumali zdejší entomofaunu. Jejich obsáhlé sbírky jsou dnes součástí sbírek Národního muzea v Praze. 
	Po geologické stránce matečnou horninu území tvoří proterozoické (předprvohorní) a ordovické (prvohorní) horniny. Převládají zde břidlice letenského souvrství, najdeme zde i droby, pískovce, andezity, tufy, prachovce, břidlice štěchovického souvrství, ale také buližníky lečických vrstev. Na západní straně území najdeme tzv. Závistský přesmyk s opačným zvrstvením hornin, ke kterému došlo při pohybech zemské kůry. V proterozoických horninách jsou i významná naleziště předprvohorní mikroflóry.
	Ve zdejších lesích na chudých a kyselých půdách je převažující dřevinou dub, kterým byly  zalesněny původní plochy pastvin a křovin. Plochy v minulosti zalesněné smrkem, který zde trpí mnoha chorobami jsou v současné době mýceny a nahražovány výsadbou vhodnějších listnatých a jehličnatých dřevin. 
	Z národní kulturní památky Závist-Šance zde najdeme hradištní soustavu vybudovanou v 2. čtvrtině 1. století př. Kr.  Obvod oppida na západní, severní i východní straně vymezuje dobře dochovaný mohutný sypaný val, který v přítupnějších částech ještě doplňuje hluboký, uměle vyhloubený příkop. Na jižní straně opevnění není, protože mohutné hradby sestupovaly až do údolí Břežanského potoka a vystupovaly zase na protější svah Závisti. Souvislé opevnění mělo plochu 118 ha. Oppidum bylo na významné evropské křižovatce na soutoku Berounky a Vltavy (dnes jej připomíná mrtvé rameno-Krňák). V tomto území byla učiněna řada mimořádně významných archeologických nálezů, ať to byly základy budov, opevnění, hrobů, ale také zbraní, nářadí, šperků a mincí. Nálezy prokazují, že území bylo osídleno od pravěku až do středověku, pak bylo opuštěno.
	Na jednotlivých zastávkách stezky se můžeme seznámit se zdejší květenou (rostou zde i vzácné chráněné druhy), najdeme zde i zastávku entomologickou, zdejší různorodá stanoviště jsou vhodná pro různé druhy hmyzu. Nechybí ani seznámení se zdejšími druhy zvěře, kterou i běžně zde můžeme vidět, na jiné zastávce pak poznáme některé z mnoha desítek zdejších druhů ptáků. Obdobně další zastávka zase informuje o keřích a stromech zdejší přírodní rezervace.  
	Návštěvníky zdejšího území je třeba upozornit, že zde potkají i jezdce na koních a také že stezka s takovýmto převýšením je využívána i cyklisty, údajně ke zvýšení hladiny adrenalinu. Nesmí vás proto překvapit, že se občas proti vám řítí cyklista na svém neovladatelném stroji a s řevem “uhni vole“ si vynucuje přednost. Stačí však uhnout za nejbližší strom ( a těch je tu opravdu dost) a jste v bezpečí. Stezka a její okolí je v udržovaném stavu, bez odpadků, najdeme zde i altán na posezení ve středu trasy. 
	K naučné stezce se nejlépe dostaneme od konečné stanice autobusu č. 173 ulicí Na stráňkách po dobře vyznačené trase. Po projití stezky směrem dolů můžeme se na jejím konci dát buď na autobusovou zastávku Závist linky č. 165 (vpravo) nebo sejít dolů do Břežanského údolí na jinou zastávku téže linky nebo vlakové nádraží Zbraslav. Zde v údolí se můžeme potěšit  v zookoutku v nivě Břežanského potoka, o který dobře pečuje Lesní závod Konopiště a kde najdeme  všechny běžné druhy naší zvěře.
	Návštěvník nejjižnějšího cípu území Prahy ať se již zajímá o dávnou historii zdejšího největšího keltského hradiště ve střední Evropě nebo který jde po stopách našich národních obrozenců anebo dokonce jako entomolog nebo botanik,  nebo se prostě zajímá o další část národní kulturní památky může jít i dál.  Dá-li se cestou od zbraslavského nádraží tak, jak mu doporučuje většina průvodců na protější vrch Závist k pověstné keltské akropoli opustí území Prahy a na vrcholu kopce najde skutečně monumentální zbytky vykopávek, avšak neudržovaných, zasutých, bez jediného slova vysvětlení dávné historie. Také bez označení, že jde o národní kulturní památku.  Na desítky let provádění vykopávek, desítky publikovaných odborných prací a světově významné nálezy je to velmi málo. Ještě více je zklamán, pokud jde dolů cestou okolo pomníku básníka Vítězslava Hálka (1835-1874). Zchátralý a nedůstojný stav pomníku je alarmující. 

Fakta o Keltské stezce:

Stezka byla vybudována v roce 2001 za prostředky Magistrátu hl. m. Prahy, odboru městské zeleně a s přispěním lesů ČR s.p. Lesní závod Konopiště.

Stezku realizoval vč. výtvarných návrhů Svaz ochrany přírody a krajiny ČR, 21. Podblanická základní organizace 257 06 Louňovice , e-mail sopk.cr@tiscali.cz.

Tištěného průvodce zpracovaného 21. ZO SOPK ČR vydal Úřad městské části Praha 12 za podpory sponzorů. 

Průvodce je k disposici u odboru životního prostředí úřadu MČ Praha 12, RNDr. Mileny Ježkové, pracoviště v Cílkově ul. v Praze 4.

Stezka byla slavnostně otevřena přestřižením pásky u vstupu v Točné dne 14. června 2001 za účasti pracovníků Magistrátu hl.m. Prahy a Městské části Praha 12 v čele se starostou, zátupců Lesů ČR, zástupců občanských sdružení, sdělovacích prostředků a veřejnosti.

Délka stezky je 2,0 km (bez přístupových komunikací), převýšení 90 m.

Pro odbor městské zeleně MHMP zpracoval Ing. Petr Skála, SOPK ČR
Foto: archiv odboru městské zeleně MHMP