Příloha č.2 k důvodové zprávě 

Návrh koncepce školství v hlavním městě Praze 

Odbor školství a odbor uměleckých škol, mládeže a tělovýchovy
Magistrátu hlavního města Prahy

Rok 2003
OBSAH

Obsah											1
Úvod											2
Shrnutí a závěry Dlouhodobého záměru                                                                2
1.	Optimalizace sítě škol v Praze						4
2.	Příprava, postup a metody optimalizace					5
2.1.	Základní priority a kritéria optimalizace středních škol a  VOŠ		6
2.2.	Základní principy postupu přípravy optimalizace			7
2.3.	Předpokládaný rozsah, hloubka a rychlost změn			8
3.	Mateřské školy a předškolní výchova					8
3.1.	Účast dětí na předškolní výchově					8
3.2.	Institucionální struktura a dostupnost mateřských škol			9
3.3.	Finanční náročnost provozu  mateřských škol				9	
4.	Základní školy a povinná školní docházka				           10	
4.1.	Kvalita vzdělávání na ZŠ						           10
4.2.	Opatření podporující kvalitu výuky na ZŠ				11
5.	Střední a vyšší odborné školství						11
5.1.	Všeobecné a všeobecné odborné vzdělávání				11
5.2.	Střední odborné vzdělávání na SOŠ					12
5.3.	Učební obory s maturitou							13
5.4.	Učební obory bez maturity						13
5.5.	Nástavbové studium							13	
5.6.	Typologie střední škol							14	
6.	Terciární vzdělávání								15
7.	Speciální vzdělávání, dětské domovy a PPP				16
7.1.	Speciální vzdělávání							16	
7.2.	Ústavní a výchovná péče, dětské domovy				19
7.3.	Pedagogicko-psychologické poradenství				21	
8.	Rozvoj zájmového vzdělávání a volnočasových aktivit			23	
8.1.	Zájmové vzdělávání v základních uměleckých školách			23
8.2.	Podpora rozvoje příležitostí pro aktivní trávení volného času		24
8.3.	Přehled institucí a subjektů						25
8.4.	Shrnutí a závěry								28
9.	Granty HMP k prevenci soc. pat. jevů					30
9.1.	Strategický plán protidrogové politiky na roky 2002-2006		32
10.	Grantové programy podpory vzdělávání                                                     34         
10.1.	Podmínky rozvoje vzdělanosti                                                               34
11.	Jednotné programové dokumenty evropského fondu			 35
12.	Strategický plán HMP a jeho monitorovací zpráva				 35
12. 1.   Rozvoj vzdělanosti a spolupráce s VŠ					 36
13. Individuální směr rozvoje pražského školství				 36

Návrh koncepce školství v hlavním mĚstĚ Praze

Úvod

Koncepce školství HMP je kompatibilní s Dlouhodobým záměrem vzdělávání a rozvoje výchovně vzdělávací soustavy zpracovaným pro potřeby HMP. Vymezuje rozvojové priority vzdělávací soustavy krátkodobé, střednědobé i dlouhodobé a zároveň upřesňuje formy a metody jejich realizace a cílené podpory. Řeší konkrétní problémy především v krátkodobém horizontu činnosti v samosprávné i přenesené působnosti a zároveň slouží jako komunikace mezi činností státní správy a samosprávy v oblasti školství. Tvorba krajské koncepce vychází z řady zásadních dokumentů resortní, národní i evropské úrovně. Za nejdůležitější lze pokládat Dlouhodobý záměr vzdělávání a rozvoje výchovně vzdělávací soustavy ČR, a jím doporučené vypracování Dlouhodobého záměru HMP a první Výroční zprávu o stavu a rozvoji školství v HMP za školní rok 2000/2001.  

SHRNUTÍ A ZÁVĚRY DLOUHODOBÉHO ZÁMĚRU

Dlouhodobý záměr vzdělávání a rozvoje vzdělávací soustavy hl. m. Prahy je klíčovým strategickým dokumentem, který vytyčuje základní koncepci orgánů samosprávy v přenesené působnosti na období následujících dvou, šesti až deseti let.
Význam tohoto dokumentu nespočívá pouze v obsahu, ale i ve zdůraznění nezbytné potřeby urychleného  nastolení funkce účinného nástroje, který ve školství umožní harmonizovat koncepční působení hl. m. Prahy a jejich městských částí v podmínkách přesunu významných řídících, a tím i rozhodovacích kompetencí ve výchově, vzdělávání a školství z působnosti státní správy na samosprávu.
Dlouhodobý záměr vymezuje základní cíle a úkoly ve výchově a vzdělávání na území hl. m. Prahy a určuje postup při jejich realizaci, rozsah forem a metod uvažované jednorázové i dlouhodobé podpory.
 
Při jejich definování vychází hl. m. Praha zejména ze čtyř klíčových dokumentů:

            1.   Národní program rozvoje vzdělávání v České republice (Bílá kniha),
2.	České vzdělávání a Evropa: “Strategie rozvoje lidských zdrojů při vstupu do  
      Evropy“ (Zelená kniha, r. 1999),
3.	Dlouhodobý záměr vzdělávání a rozvoje vzdělávací soustavy České republiky (analyticko-koncepční materiál MŠMT),
4.	Prvá výroční správa hl. m. Prahy: „Výroční správa o stavu a rozvoji pražského  
      školství za školní rok 2001/2002“ (analyticko-koncepční materiál SKU a OMT).

 Záměry, cíle, formy a metody jejich podpory uváděné v tomto materiálu se promítají do znění novelizace školského zákona, jehož vládní návrh byl k dalšímu jednání předložen Poslanecké sněmovně PČR.
Rigorózně však znění tohoto zákona nekopírují a jsou především materiálem, který vychází z výchovně vzdělávacích potřeb hl. m. Prahy,  uspokojujících přirozené zájmy zde žijících obyvatel a na základě těchto potřeb cíleně školství v hl. m. Praze reformují.

Dlouhodobý záměr je tvořen osmi základními strategickými reformačními směry:

1.	Reforma a modernizace cílů a obsahu vzdělávání.
2.	Reforma ukončování středoškolského studia.
3.	Péče o kvalitu, monitorování a hodnocení výsledků vzdělávání.
4.	Rozvoj integrovaného informačního, diagnostického a poradenského systému výchovy a vzdělávání.
5.	Optimalizace vzdělávací nabídky a institucionální struktury školství v hl. m. Praze.       
6.	Zkvalitnění podmínek práce a důsledného  dosažení plně zasloužené prestiže práce a ochrany osobnosti výchovných, pedagogických a řídících pracovníků škol a školských zařízení.  
7.	Využít vzniku veřejných vysokých škol neuniverzitního typu k dalšímu rozvoji forem terciárního vzdělávání výchovných a pedagogických pracovníků. 
8.	Rozvoj dalšího vzdělávání v oblasti SŠ a dalšího vzdělávání výchovných, pedagogických a řídících pracovníků škol a školských zařízení.
      
Reforma vedoucí k modernizaci cílů a obsahu vzdělávání, “KURIKULÁRNÍ  REFORMA“,  je zaměřena zejména na přechod od osvojování si velkých objemů rychle zapomínaných faktů k nabývání prakticky využitelných, pro život klíčově důležitých znalostí a z nich realizovatelných dovedností a to především v předškolní výchově, v průběhu výchovy a výuky  na ZŠ a SŠ. Dává důraz na rozvoj praktické výuky cizích jazyků, ICT, informativní a občanské gramotnosti. Cíleně směřuje k předcházení sociálně patologickým jevům u dětí a mládeže.
Na prvém a druhém stupni ZŠ pomocí samosprávné i přenesené působnosti ukládá zajistit zvýšení pracovně funkční prestiže učitelů a s tím úzce související kvalitu výchovy a výuky. V odborně odůvodněných případech podporovat nové poznatky, formy a metody začleňování zdravotně a sociálně znevýhodněných žáků do běžných kmenových škol.  

V praktickém využití teorie  pedagogiky  odborného vzdělávání přesouvá těžiště působnosti od  úzce specializovaných k širokoprofilovým  oborům. Důraz klade na problematiku vnitřní diferenciace a široké, volně prostupné individualizace výchovy a vzdělávání s cílem plně uspokojit a naplnit přirozené, specifické potřeby a nároky vzdělávaných.

Věnuje pozornost reformě ukončování středoškolského studia, protože dlouhodobě připravovaná reforma maturitních zkoušek bude ze strany MŠMT postupně předávána k realizaci do úrovně působnosti krajských regionů.

Výše uvedené s sebou přinese rovněž vymezení a zkvalitnění závěrečných zkoušek učňovských oborů, a to především zavedením objektivizované praktické zkoušky s významným podílem  spolupráce sociálních partnerů a zástupců zaměstnavatelské sféry.

Zvýšení efektivity výchovy a vzdělávání je nemyslitelné bez realizace nového pojetí péče o jejich kvalitu, která bude postavena na kombinaci jak externích monitorovacích nástrojů, tak fungujících systémů vlastní evaluace prováděné samotnými školami. Tyto metody monitoringu doplní svým hodnocením Česká školní inspekce, tradičně sledující vzdělávací proces a personální, materiální i administrativní podmínky výchovy a vzdělávání.

Dlouhodobý záměr pro realizaci cílů kurikulární reformy ukládá individuální zajištění přirozeného rozvoje každého vzdělávaného jedince a umožnění jeho následného uplatnění na základě získaných znalostí a dovedností. Poskytuje teoretické zázemí pro následné praktické dobudování vzájemně provázaného systému informačních, diagnostických a poradenských služeb, který bude specificky integrovat systémy pedagogicko-psychologického poradenství s konzultováním problémů volby povolání a podporou činnosti rozvíjející se funkce školních psychologů.

Významným úkolem je co nejdůslednější využití rezerv výchovně vzdělávací infrastruktury, související zejména s demografickým poklesem počtů vzdělávaných, jehož prognóza je ve výhledu následných deseti let soustavně klesající a vyřešení stávajícího nesouladu struktury vzdělávací nabídky škol v souvislosti s poptávkou po vzdělávání, což vyžaduje nezbytnou a urychlenou oborovou, obsahovou i institucionální restrukturalizaci a optimalizaci. Vzdělávací nabídka středního školství se musí přiblížit potřebám hl. m. Prahy a jejího trhu práce, a tak dosáhnout progresivního pracovního uplatnění budoucích absolventů SŠ, SOŠ, VOŠ a učňovských oborů.

Dlouhodobý záměr počítá s podporou nabídky terciárního vzdělávání formou absolutoria VOŠ a nabídkou nových programů této nevysokoškolské formy terciárního vzdělávání. Zároveň počítá s možností úspěšné akreditace VOŠ na veřejné VŠ neuniverzitního směru a vytvoření tak nové progresivní formy terciárního vzdělávání.

Úspěšná realizace všech rozvojových záměrů a především všeobecného zvýšení kvality výchovy a vzdělávání je zcela a nezastupitelně podmíněno urychleným, zásadním zlepšením pracovních a životních podmínek výchovných, pedagogických a řídících pracovníku škol a školských zařízení. Pro uskutečnění výše uvedeného je třeba podniknout současně celou řadu dlouho pouze slibovaných kroků, a to především :

1.	Řešením bytové otázky zvýšit pracovní přitažlivost pedagogických profesí.
2.	Zajistit potřebné počty nových, stabilních, kvalitních, profesně způsobilých a příslušně aprobovaných výchovných a pedagogických pracovníků.
3.	Dosáhnout podstatného zvýšení celkové úrovně odměňování ve školství.
4.	Na základě jednotných, státní správou garantovaných pravidel rozvoje dalšího vzdělávání a růstu profesní kvalifikace, umožnit bez ohledu na věk daného školského pracovníka výraznější kariérový i platový postup.
5.	Za účelem dalšího, celoživotního vzdělávání výchovných a pedagogických pracovníků soustavně rozšiřovat nabídku relevantních, efektivních vzdělávacích programů na VOŠ a VŠ pedagogických směrů. 

Z výše uvedeného shrnutí lze konstatovat, že účelem Dlouhodobého záměru vzdělávání a rozvoje výchovně vzdělávací soustavy hl. m. Prahy není jen výčet východisek a cílů, školství modernizujících změn, ale související vymezení příslušných forem, metod a prostředků podpory za současného oživení žádoucí spolupráce a funkční součinnosti krajských samospráv řešících v oblasti samostatné i přenesené působnosti náročnou problematiku školství.  

1. OPTIMALIZACE ŠKOL V PRAZE 
Síť pražských základních škol je ve vztahu k podmínkám (hustota osídlení a koncentrace obyvatelstva) v celorepublikovém srovnání relativně atomizovaná. Rozsahem i podílem volných, tj. nevyužitých kapacit (22%) se řadí k nadprůměru ČR. Demografický vývoj sníží do konce dekády počet dětí na pražských základních školách o bezmála 24% současného stavu. Již v roce 2000 dosahovala úroveň jednotkových běžných výdajů (na 1 žáka) v Praze vysoce nadprůměrných a v celorepublikovém srovnání zřetelně nejvyšších hodnot (+ 10%, tj. přes 2 tis. Kč nad republikovým průměrem). Městské části tak na běžných výdajích vydaly v roce 2000 nad republikový průměr téměř čtvrt miliardy korun (cca 240 mil. Kč).
V případě, že by nenastala optimalizace kapacit a sítě základních škol s tímto vývojem, podíl volných kapacit základních škol v Praze by v roce 2010 dosáhl téměř jedné třetiny (32,5%), tj. zhruba 41 tisíc žákovských míst. Nadprůměrné výdaje by v takovém případě dosáhly hodnoty 330-400 mil. Kč.    
V případě mateřských škol je situace obdobná. V současné době je na pražských mateřských školách nevyužita téměř pětina jejich kapacit (19,1%), což je zhruba 2-3 procentní body nad republikovým průměrem. Vzhledem k očekávaném poklesu počtu dětí do konce této dekády zhruba o 7% stávajícího stavu by se volná kapacita mateřských škol zvýšila na téměř jednu čtvrtinu (24,3%), tj. na téměř 8 tisíc žákovských míst. V roce 2000 dosahovaly běžné jednotkové výdaje na 1 žáka mateřské školy v Praze 115% republikového průměru (+ zhruba 4 tisíce Kč/žáka). V absolutních objemech tak městské části vynakládaly na mateřské školy nad republikový průměr přes 100 mil. Kč a stát dalších zhruba 5 mil. Kč.  
Z výše uvedeného je zřejmé, že infrastruktura předškolního vzdělávání a základního školství v HMP je mimořádně neefektivní a odčerpává tak z veřejných rozpočtů nadbytečné náklady v řádu několika set milionů Kč ročně. Optimalizace sítě základních i mateřských škol je proto vysoce žádoucí jak z pohledu jednotlivých městských částí, tak z pohledu Hlavního města Prahy. 
Novelizace zákona 564/1990 Sb. o státní správě a samosprávě ve školství tj. zákona č. 284/2002 Sb. a z ní plynoucí povinná právní subjektivita škol bude dalším z řady argumentů k razantním úpravám sítě mateřských a základních škol. 
HMP proto doporučuje městským částem, aby v součinnosti s novým legislativním prostředím urychleně přistoupily k optimalizaci sítě mateřských a základních škol, a to ve třech směrech:
a)	vzájemné sloučení základních škol do jednoho právního subjektu, doprovázené v řadě případů fyzickou fúzí škol;
b)	sloučení základních a mateřských škol do jednoho právního subjektu, doprovázené v řadě případů fyzickou fúzí škol; nejde přitom pouze o finanční efekt; významné přínosy propojování předškolního a základního vzdělávání lze očekávat zejména ve zvýšení adaptability dětí v prvních ročnících základních škol a v předpokládaném snížení zájmu rodičů o odklad povinné školní docházky (ta je v Praze nejvyšší v celé ČR a dosahuje 31%); 
Oba tyto modely jsou vzájemně komplementární a umožňují městským částem Prahy řešit mnohdy velmi komplikovanou situaci a nalézat optimální řešení kapacitních převisů. HMP je proto připraveno podpořit efektivní řešení s cílem spolupodílet se na minimalizaci negativních důsledků těchto institucionálních změn.
Obdobné platí i pro perspektivní integraci základního a speciálního základního školství, a to zejména formou sloučení základních škol a škol zvláštních popř. škol pomocných do jednoho právního subjektu (podrobněji viz dále v textu pasáž o integraci zdravotně postižených).  

2. Příprava, postup a metody optimalizace			
  
Vzhledem k tomu, že pojem „optimalizace sítě škol“ je často velmi úzce a zkratkovitě ztotožňován s rušením „přebytečných“ škol, je nutné provést výčet možných variant řešení, které mohou být v konkrétních situacích v různých kombinacích uplatněny. Jedná se především o:
•	sloučení dvou a více škol s tím, že současně dochází k „sestěhování“ škol; to je přirozeně podmíněno kapacitní situací slučovaných škol; tato metoda bude uplatňována zejména v případech, kdy jedna ze škol disponuje velkým objemem nevyužitých kapacit; 
•	sloučení dvou či více škol do jednoho právního subjektu bez průvodního „sestěhování“; sloučení má v prvním sledu charakter administrativní fúze; výzvou k tomuto řešení bude zpravidla neracionálně malá velikost školy či neodůvodnitelná existence většího počtu malých škol s dostatečným slučovacím potenciálem v jednom místě; původní školy tak získávají charakter detašovaných pracovišť;
•	specifickým případem je institucionalizovaná platforma úzké spolupráce a koordinovaného postupu několika škol při zajištění určitého segmentu vzdělávacích služeb (např. plánovaný vznik Centra dalšího vzdělávání formou sdružení právnických osob – škol);
•	změna portfolia vzdělávací nabídky školy s cílem dosáhnout jeho relativní homogenity a tím i snížení nákladovosti na materiálně technické a personální zabezpečení výuky; v praxi může nabývat tato změna řady podob, jako např.
•	„předání či výměna“  výuky některých oborů na jinou nebo alterace s jinou školou;
•	vznik nových či naopak útlum některých stávajících oborů bez náhrady apod.

Specifickou dimenzí je řešení ubytovacích kapacit, které mohou významně přispět k nalezení optimálního řešení. 

2.1.  Základní priority a kritéria optimalizace středních a vyšších odborných škol

Do okruhu středních a vyšších odborných škol, jichž by se měla tím či oním způsobem optimalizace dotknout, budou patřit školy:
•	s velkým podílem nevyužitých, resp. potenciálně nevyužitelných kapacit; kromě současné situace však bude posuzován vývoj počtu žáků a uchazečů a perspektivnost portfolia vzdělávací nabídky; 
•	s nízkým počtem žáků; u těchto škol budou velmi pečlivě zvažovány důvody existence těchto škol jako samostatných právních subjektů, a to optikou všech relevantních souvislostí a aspektů (viz výše) a pohledem „slučovacího“ potenciálu školy a jejích potenciálních partnerů; 
•	s výrazně roztříštěnou oborovou strukturou vzdělávací nabídky. 

Žádoucí bude zejména integrace škol různých typů do jednoho právního subjektu, např. středních odborných škol a středních odborných učilišť, popř. gymnázií a středních odborných škol. Cílem  je 
(1)	vytvoření lepších podmínek pro to, aby mohla být studentům v rámci jedné školy a jednoho studia nabídnuta prostupnost více druhů vzdělávání, 
(2)	možnost získávání kombinované kvalifikace, 
(3)	snížení studijní neúspěšnosti cestou širší nabídky alternativní vzdělávacích možností a vzájemné obohacení různých druhů vzdělávání o žádoucí prvky (např. odborné zaměření gymnaziálního vzdělávání, zkvalitnění výuky všeobecných předmětů na SOŠ, popř. SOU, zvýšení podílu praktických dovedností a zaměření na SOŠ, širší  možnost modulárního uspořádání učebních programů apod.).  

Rozhodnutí o tom, zda bude škola zařazena do optimalizačního programu, nebude vycházet z hodnocení kvality vzdělávání na škole.  Kvalitativní kritéria mohou být zohledněna při konkrétním řešení optimalizačního projektu. Zcela jistě však budou hrát významnou roli při řešení souvisejících personálních otázek. 

2.2.  Základní principy postupu přípravy optimalizace 

Pro dosažení cílů optimalizace, resp. pro její využití k vytvoření podmínek pro dosahování cílů Dlouhodobého záměru HMP, je podstatný kromě kvalitně připraveného optimalizačního modelu rovněž způsob přípravy a její realizace. S jistou nadsázkou je to možná právě samotný proces, který bude rozhodovat o životaschopnosti a efektivnosti změn. Proto vlastní příprava musí být postavena na několika zásadních nezpochybnitelných principech:
a)	co nejširší účast škol a jejich představitelů na přípravě optimalizace; jen tak je možné dosáhnout alespoň u části škol a jejich řídících pracovníků aktivního pozitivního přístupu k realizaci záměrů; 
b)	příprava optimalizace musí probíhat v rámci neustálého dialogu, který je podmínkou (nikoli však postačující) k efektivnímu zohlednění různých pohledů na řešenou problematiku; proto by se na přípravě měly podílet nejen výše zmíněné školy a jejich představitelé, ale rovněž zástupci zaměstnavatelů, sociálních partnerů a úřadu práce; cílem je dosažení elementární míry konsensu většiny zainteresovaných stran; 
c)	proces přípravy musí být transparentní a informačně otevřený; jen tak je totiž možné dosáhnout vzájemné důvěry zainteresovaných skupin, která je podmínkou jejich aktivní účasti;
d)	problematika optimalizace musí být podpořena účinnou informační kampaní  s cílem omezit vznik krizové komunikace, nedorozumění a  prostoru pro demagogickou manipulaci veřejnosti.    

HMP předpokládá, že optimalizace bude rozdělena do dvou základních vln. Ty se od sebe budou lišit nejen termíny, ale především způsobem přípravy. 

V rámci první vlny, která by měla být realizována v tomto roce a v první polovině roku 2003, bude HMP řešit zcela prokazatelné a věcně nezpochybnitelné případy. Ve většině jsou již optimalizační kauzy známé a jsou ve fázi projednávání či dokonce finalizace rozhodnutí.

Druhá vlna by měla být připravována souběžně. Její příprava si však vyžádá výrazně delší čas, a to zejména vzhledem k nutnosti zohlednit celopražské i školní rozvojové záměry a často protichůdné zájmy dalších partnerů. Druhá fáze by měla využít všech nutných mechanismů k zapojení relevantních partnerů i zohlednění limitů a rizik různých variant řešení. Měla by poskytnout dostatek časového prostoru pro komunikaci, aby bylo možné zajistit přiměřené sladění zájmů Prahy i perspektivních škol na straně jedné a aby bylo možné komunikačně podpořit optimalizační řešení směrem k veřejnosti.

Druhá vlna optimalizace by měla připravit řešení, jejichž koncept bude odvozen od Dlouhodobého záměru HMP a bude proto záruka, že realizovaná řešení budou synergicky působit ve prospěch žádoucích cílů. Mimořádně důležité je dodržet tuto zásadu zejména při optimalizaci portfolia vzdělávací nabídky jednotlivých škol, a to ve vazbě na záměr změn celkové struktury vzdělávací nabídky v Praze (viz předchozí kapitola).  To se však neobejde bez aktivní spoluúčasti škol a jejich asociací.

Předpokládaný postup:

1.	HMP vyzve pražské zastupitele asociací škol k aktivnímu podílu na řešení problematiky optimalizace; jedním z klíčových očekávání je koordinační role asociací, které mohou být dobrou komunikační platformou zejména při přípravě změn portfolia vzdělávací nabídky škol a realizace konceptu změn její celopražské struktury.
2.	Podobně bude HMP postupovat i vůči dalším oprávněným zainteresovaným partnerům, tj. zejména úřadu práce, sociálním partnerům a zaměstnavatelům.
3.	HMP zřídí pro přípravu a dohled nad realizací optimalizace svůj poradní orgán – komisi, složenou z představitelů zainteresovaných stran. Jejím úkolem bude posouzení navrhovaných optimalizačních kroků, koordinace stanovisek a přístupů a vzájemná informovanost.  
4.	HMP provede ve spolupráci se školami audit využití prostorových a materiálně technických kapacit  středních a vyšších odborných škol. Jeho cílem je na jedné straně „inventura“ nevyužívaných kapacit, na druhé straně zjištění potenciálu možných optimalizačních a rozvojových řešení.
5.	Dalším krokem je příprava projektu zavádění změn struktury vzdělávací nabídky v hlavním městě. Ten by měl diskutovat časové i územní hledisko předpokládaných změn, a ve spolupráci s asociacemi a partnery vymezit okruh potenciálních škol, které se stanou jejich nositeli.     
6.	HMP vyzve střední a vyšší odborné školy, aby podle předem stanovené metodiky a na základě projektu změn celkové struktury vzdělávací nabídky v Praze připravily své rámcové dlouhodobé plány rozvoje škol; zároveň školy seznámí se globálními východisky (mj. se svými záměry, týkající se restrukturalizace vzdělávací nabídky v Praze) a vyzve představitele školských asociací, aby pomohly koordinovat přípravu rámcových záměrů škol.
7.	HMP připraví ve spolupráci s představiteli školských asociací na základě výše uvedených podkladů pracovní verzi záměru optimalizace (tj. institucionálních fúzí a změn portfolia vzdělávací nabídky jednotlivých škol); po projednání v komisi s tímto záměrem seznámí školy a další partnery a zahájí s dotčenými subjekty jednání o tomto záměru.
8.	Na základě výsledků jednání bude postupně upravován původní záměr a připravovány prováděcí optimalizační projekty. 

2.3.  Předpokládaný rozsah, hloubka a rychlost změn 

HMP se domnívá, že s ohledem na potřebu relativně rychlé a dlouhodobé stabilizace sítě středních školy a při vědomí důsledků demografického vývoje, budou provedené zásahy do sítě středních a vyšších odborných škol spíše rozsáhlejší a hlubší. Zároveň předpokládá, že rozhodující část změn bude provedena v následujících dvou letech, neboť nechce, aby optimalizace institucionální struktury středního školství měla charakter příliš dlouhodobého a vzájemně neprovázaného sledu dílčích změn.

HMP předpokládá, že kvantifikovatelným výsledkem optimalizace bude zvýšení průměrné velikosti pražské střední školy (míněno zde školy zřizované HMP) na úroveň 700-800 žáků na školu v roce 2004. Sloučením s jinou školou by se tak počet právních subjektů do roku 2004 měl snížit zhruba o 30-40. Školy o velikosti pod 400, resp. 450 žáků by měly zůstat výjimkou. 

HMP předpokládá, že v rámci optimalizace oborového portfolia studijní nabídky škol bude docházet ke změnám odpovídajícím cílům restrukturalizace středního odborného školství, např. zvýšení počtu studijních míst na gymnáziích, popř. zavádění lyceálních oborů či zvýšení zastoupení či útlum některých výše zmíněných oborových skupin.

3. Mateřské školy a předškolní výchova

3.1.  Účast dětí na předškolní výchově

Vývoj počtu dětí mateřských škol v Praze kopíroval poměrně věrně vývoj v celé republice. Vlivem demografického poklesu v příslušné věkové skupině se počet dětí navštěvujících předškolní zařízení snížil v uplynulých šesti letech o více než 18%, tj. na 26,4 tis. V následujících osmi letech však lze očekávat, na rozdíl od většiny ostatních krajů, další relativně rovnoměrný pokles  ve výši 200-300 dětí ročně. Počet dětí mateřských škol by se tak mohl do konce dekády snížit o dalších zhruba 1,7 tisíce na úroveň 24,7 tisíce dětí.

Úroveň participace pětiletých dětí na předškolní výchově (95%) je v Praze mírně nadprůměrná, a to zhruba 1 procentní bod nad průměrem ČR. Je pravděpodobné, že rezervy k jejímu zvýšení lze hledat zejména u dětí ze sociálně méně podnětného rodinného prostředí. 

Praha se vyznačuje vysokým podílem dětí starších šesti let navštěvujících mateřské školy. Je to důsledkem mimořádně vysokého zájmu pražských rodičů o odklad povinné školní docházky. Míra odkladů je v Praze nejvyšší v ČR a dosahuje úrovně 31-32%. Lze se důvodně domnívat, že v následujících letech bude růstová tendence pokračovat.  

3.2.  Institucionální struktura a dostupnost mateřských škol
 
Počet mateřských škol v Praze prodělal v uplynulých šesti letech zhruba 16%  pokles (republikový průměr je 13%). Odpovídal tak víceméně proporcionálně poklesu počtu dětí MŠ (18%). Od roku 1995 v Praze zaniklo přes 60 mateřských škol (jenom v roce 2001 to bylo 27 škol) a jejich počet v roce 2001 činil 324. Celá desetina je v současné době integrována do jednoho právního subjektu se základní školou.

Vzhledem k povinné právní subjektivitě škol dané novelou zákona o státní správě a samosprávě ve školství lze očekávat, že právě integrace mateřské školy se školou základní bude často využívaná metoda optimalizace sítě mateřských škol s demografickým vývojem.

Průměrná velikost mateřských škol v Praze je v celorepublikovém srovnání bezkonkurenčně nejvyšší (81,5 žáků/školu) a  pohybuje se nad úrovní republikového průměru. Do roku 2000 vlivem nevýrazné redukce počtu škol poměrně prudce klesala. V uplynulém roce se podařilo tento trend zvrátil již zmíněným zrušení téměř 30 škol.  
 
Přesto se podílem volných a nevyužitých kapacit mateřských škol Praha řadí k nadprůměru republiky. V roce 2001 tak nebyla v Praze využita bezmála jedna pětina (19,1%) mateřských škol, což je více než 2 procentní body na republikovým průměrem. V absolutním vyjádření to představuje okolo 6,2 tisíce míst.  

3.3.  Finanční náročnost provozu mateřských škol 

Z hlediska nákladovosti, tj. jednotkových výdajů státu i městských částí na 1 žáka mateřské školy, má Praha zřetelně nejnákladnější systém předškolního vzdělávání. V roce 2000 představovaly celkové jednotkové běžné výdaje na 1 žáka mateřské školy částku 30,1 tis. Kč, tj. o 4 tisíce více republikového průměru. Objem běžných výdajů, vynaložených nad úroveň republikového průměru se tak pohyboval v roce 2000 okolo 107 mil. Kč, z čehož zhruba 100 milionů připadá na výdaje městských částí a zbývajících 7 mil. Kč na výdaje státu.

Z toho je tedy zřejmé, že extrémně vysoká jednotková nákladovost je dána především vysokými výdaji městských částí (+ 3,8 tis. Kč/žáka nad republikovým průměrem). Kromě běžných výdajů však městské části Prahy vynaložily ze svých rozpočtů relativně nejvyšší částky kapitálových výdajů (celkem téměř 2 tis. Kč na 1 dítě, tj. o 55% více, než činily jednotkové investiční náklady v ČR).      

Jednotkové běžné výdaje státu na 1 dítě pražských mateřských škol byly v roce 2000 mírně nadprůměrné, a to o zhruba o 200 Kč, tj. 1%. Tomu odpovídá i mírně podprůměrný počet dětí, připadajících na 1 učitelku ZŠ (12,2 proti 12,3 republikového průměru počtu dětí/1 učitelku MŠ).

Celkově je však nutné konstatovat, že systém předškolní výchovy v Praze je vzhledem k podmínkám (koncentrace osídlení a sídelní struktura) v celorepublikovém srovnání mimořádně neefektivní. Samotné podmínky totiž umožňují v Praze dosahovat výrazně nižší průměrné nákladovosti i výrazně lepších hodnot faktorů, které ji zásadním způsobem ovlivňují.

4. Základní školy a povinná školní docházka

4.1.  Kvalita vzdělávání na ZŠ 

Jedním z významných nedostatků, bránících řadě škol reflektovat problém kvality vzdělávání na jejich škole, je neexistence zpětné informační vazby, podnětů a informačních zdrojů, umožňujících byť rámcový popis a srovnání s průměrnou celorepublikovou úrovní základních aspektů kvality vzdělávání. Nedostatek těchto informací tak vytváří „hluchou zónu“ v celém spektru podnětů, potřebných pro řízení škol a kvality jimi poskytovaného vzdělávání a v konečném důsledku vede základní školy k podceňování kvalitativní stránky jimi poskytovaných vzdělávacích služeb. Dominantní zpětnou vazbou se tak stávají přijímací zkoušky na střední školy. Pomineme-li velké rozdíly v kvalitě nástrojů, jimiž střední školy vybírají uchazeče o studium, lze obecně a z mnoha hledisek (jednorázovost a kampaňovitost přípravy, akcenty na neproduktivní složky vzdělávání apod.) konstatovat výrazně negativní vliv současného stavu na obsah a metody výuky zejména na základních školách.

Proto HMP hodlá (vedle zamýšlených změn v současné praxi přijímacích řízení na SŠ) využít možností aplikace mezinárodně uznávaných a ověřených nástrojů, které umožní základním školám průběžně a trvale zprostředkovávat informace o úrovni kvality vzdělávání, a to zejména v klíčových oblastech tzv. funkční gramotnosti (čtenářská, numerická, občanská, cizojazyčná a přírodovědná). 

Záměrem Hlavního města Prahy je vybudování permanentně fungujícího systému měření výsledků vzdělávání na základních školách. Ten by měl školám (a to výlučně jim) poskytovat srovnatelné informace o relevantních kvalitativních aspektech, které jsou konformní cílům připravované kurikulární reformy. Systém by měl zajišťovat informační vstupy pro řízení kvality vzdělávání na školách. V žádném případě není funkcí tohoto systému zprostředkovávat informace, na jejichž základě budou HMP či zřizovateli přijímána sankční opatření vůči jednotlivým školám. V jistém ohledu jde o obdobu opatření, kterým hodlá HMP podpořit řízení a zvyšování kvality na středních školách.  

HMP podpoří vybudování systému do roku 2004. V rámci přípravy bude  postupovat následujícími kroky a formami:
•	formou grantové podpory a konzultačních vstupů bude participovat na přípravě zadání a následně přípravě projektu systému a jeho ověřování;
•	podpoří informovanost škol o cílech a přínosech existence nástrojů zpětné informační vazby a jejich ochotu participovat na přípravných krocích;
•	jedním z přípravných kroků se jeví jako výhodné využití administrace 2. fáze mezinárodního šetření OECD PISA, které proběhne v příštím roce v členských zemích OECD a tím i naší republice; v jistém slova smyslu bude zapojení pražských škol (nad rámec standardního výběrového vzorku) představovat pilotní fázi budování systému; HMP podpoří účast škol v tomto programu. 
Vzhledem k tomu, že vybudování těchto nástrojů je obsaženo jak v Dlouhodobém záměru HMP, tak Dlouhodobém záměru ČR, bude HMP svůj postup koordinovat s MŠMT. Zároveň předpokládá, že budování tohoto systému podpoří MŠMT z prostředků avizovaných rozvojových fondů a programů. 

4.2.  Opatření podporující kvalitu výuky na ZŠ

Zvýšení úrovně druhého stupně základní školy, resp. omezování rizikových faktorů, podporují i další opatření a záměry HMP. Přestože jsou zmíněna a rozpracována v jiných částech tohoto materiálu, považujeme za vhodné na tomto místě provést jejich ilustrativní výčet. Jedná se především o následující kroky:
a)	podpora změn v přijímacím řízení na střední školy, a to zejména cestou 
            objektivizace nástrojů pro výběr uchazečů; přímým důsledkem směrem k základním  
            školám by mělo být zejména:
•	postupné omezení nežádoucího vlivu středoškolských přijímacích zkoušek  na obsah výuky zejména ve výstupních ročnících základních škol, a to podporou využívání nástrojů, založených na ověřování předpokladů ke vzdělávání a základních funkčních dovedností (namísto ověřování znalostí a rutinních postupů řešení);
•	vytvořením nástrojů zpětné informační vazby, týkající se výstupní úrovně absolventů škol a některých dalších oblastí; HMP rovněž předpokládá, že zejména velké základní školy budou následovat střední školy v aplikaci systému vnitřního řízení kvality (viz dále v textu);
b)	informační podpora inovací a vzájemné komunikace základních škol a jejich 
            pedagogů s cílem sdílet zkušenosti se zaváděním inovativních prvků do výuky. 

Za významný příspěvek k zastavení tendencí ke stárnutí pedagogických sborů na základních a středních školách HMP vidí v důsledném uplatňování  výkonově normativní metody rozpisu mzdových prostředků na školy. Při rozpisu rozpočtu tak již nebude nadále zohledňován věkový faktor (ve vazbě na nárokový podíl mzdových rozpočtových prostředků) a ředitelé škol budou motivováni ke zvyšování „nadtarifní“ části mzdových prostředků školy cestou snižování průměrného věku svého pedagogického sboru. Úplnému zavedení výkonově normativního financování v oblasti mzdových prostředků bude předcházet analýza stávajícího stavu, která určí délku „přibližovacího“ období. 

5. Střední a vyšší odborné školství

5.1.  Všeobecné a všeobecně odborné vzdělávání 

Podíl gymnaziálního vzdělávání na objemu vzdělávací středoškolské nabídky je v Praze v mezikrajovém srovnání bezkonkurenčně nejvyšší a dosahuje úrovně bezmála 24%.  V prvních ročnících gymnázií (včetně odpovídajících ročníků víceletých gymnázií) tak nyní studuje necelých 4,2 tisíce žáků. 

Polovina studijních míst na gymnáziích je nabízena ve čtyřleté formě (velmi mírně nad republikovým průměrem. V roce 2001 podíl odchodů na víceletá gymnázia z počtu žáků příslušného ročníku základních škol dosahoval úrovně 15%.
 
Stupeň uspokojení poptávky po studiu na pražských gymnáziích je v celorepublikovém srovnání bezkonkurenčně nejnižší.  Převis poptávky po čtyřletých gymnáziích činil v roce 2001 více než 170% přijatých (průměr ČR 142%), v případě víceletých gymnázií pak přes 360% (průměr ČR 216%). Jde o logický důsledek sociální a vzdělanostní úrovně obyvatelstva Prahy, vysokých studijních ambicí souvisejících s potenciálem terciárního vzdělávání v Praze a v neposlední řadě i relativně poddimenzovaných vzdělávacích kapacit gymnázií.

Zastoupení všeobecně odborného vzdělávání (tj. oborů lyceálního typu) na středoškolském vzdělávacím trhu představuje necelých zhruba 280 studijních míst, což jsou pouhá 2,3% celkové studijní nabídky středních škol v Praze. Třebaže svým stávajícím podílem nyní nevýznamné, je všeobecně odborné vzdělávání vysoce perspektivním a do jisté míry zcela klíčovým východiskem řešení strukturálních problémů pražského odborného vzdělávání.

5.2.  Střední odborné vzdělávání na SOŠ

Zastoupení studijních oborů středních odborných škol na nabídce pražských středních škol (41,2%) je, podobně jako v případě gymnázií, v republikovém srovnání vysoce nadprůměrné a bezkonkurenčně nejvyšší (republikový průměr činí necelých 37%). V absolutním vyjádření jde o 7,2 tisíce studijních míst. Po kvantitativním propadu v roce 1998 (na 6,5 tisíce) má navíc zřetelně růstovou tendenci. Střední odborné školy tak představují vedle gymnázií (34%) a učebních oborů s maturitou (7%) zhruba 59% nabídky maturitních studijních příležitostí.

Uspokojení poptávky po studiu na středních odborných školách je, podobně jako u gymnázi, mimořádně nízké a převis poptávky v mezikrajovém srovnání zřetelně nejvyšší. V roce 2001 činil 160% počtu přijatých, což je plných 24 procentních bodů nad republikovým průměrem. 

Na tomto místě je třeba konstatovat, že kaskádovité vytlačování zájemců do nižších úrovní středoškolského vzdělávání, k němuž dochází vlivem poddimenzovaných kapacit maturitního vzdělávání v celé republice, je v Praze velmi silné.    

Oborová struktury vzdělávací nabídky středních odborných škol v Praze zhruba odpovídá průměrné celorepublikové struktuře. Výjimku tvoří pouze:
•	vyšší podíl ekonomických oborů (6 procentních bodů nad republikovým průměrem); 
•	nižší podíl zemědělských a strojírenských oborů (3-4 procentní body pod republikovým průměrem).
Ostatní odchylky se pohybují do 2 procentních bodů a lze je považovat za nevýznamné.

Z hlediska struktury pracovního a terciárního vzdělávacího trhu lze konstatovat:
a)	mimořádně nízký podíl všeobecně odborného vzdělávání (obory Lyceum) – viz výše v textu;
b)	nedostatečný objem vzdělávacích příležitostí v HI-Tech oborech, souvisejících především s informačními a komunikačními technologiemi;
c)	nedostatečný objem vzdělávacích příležitostí v oborech souvisejících s turistickým ruchem a souvisejícími službami.

5.3.  Učební obory s maturitou

Zastoupením učebních oborů s maturitou na celkovém objemu středoškolské vzdělávací nabídky (5,3 % v roce 2001, proti 5,2% podílu v ČR) patří Praha v mezikrajovém srovnání k průměru ČR (páté nejvyšší zastoupení tohoto typu studia v ČR). Počet přijímaných do tohoto typu studia od roku 1997 klesá a v roce 2001 pražská SOU nabízela absolventům základních škol okolo 220 studijních míst.

Převis poptávky po učební oborech s maturitou je v Praze v kontextu republiky podprůměrný  
(116% proti 123% průměru ČR). 

5.4.  Učební obory bez maturity

Podíl učebních oborů na celkové nabídce středoškolských vzdělávacích příležitostí v České republice trvale a nevratně klesá, a to i přes krátkodobý nárůst v letech 1998-2000. Výjimkou z tohoto trendu není ani Praha. Naopak.

Zastoupení učebních oborů ve středoškolské vzdělávací nabídce pražských škol (28%) je v republikovém srovnání bezkonkurenčně nejnižší (o 10 procentních bodů pod republikovým průměrem). Celkem střední odborná učiliště a učiliště v kraji přijala v roce 2001 přes 4,3 tis. nových žáků, což odpovídá zhruba počtu přijatých v letech 1997-99.  

Z analýzy výsledků přijímacího řízení je zřejmé, že zhruba dvě pětiny nově přijatých nastupují do učebních oborů z důvodu nedostatečných kapacit maturitních oborů, popř. z důvodu neúspěchu u přijímacích zkoušek na maturitní obory. Učební obory tak představují pro nezanedbatelnou část uchazečů o středoškolské studium spíše východisko z nouze a zřetelně druhou volbu. 

Relativně v souladu s odlišnou strukturou pracovního trhu se oborová struktura učebních oborů v Praze liší od průměrné republikové struktury zejména v následujícím:
•	nižší podíl strojírenských, stavebních a zemědělských oborů, a to v rozsahu 4-5 procentních bodů pod republikovým průměrem;
•	vyšším podílem gastronomických oborů a oborů souvisejících s cestovním ruchem a návaznými službami (více než 6 procentních bodů nad průměrem ČR);
•	vyšším zastoupením obchodních oborů a oborů osobních služeb (4 – 5 procentních bodů nad republikovým průměrem);
•	vyšším zastoupením oborů uměleckořemeslných (necelé 3 procentní body nad republikovým průměrem).

Z hlediska vývoje nezaměstnanosti a struktury požadavků pracovního trhu se jeví jako účelné částečně utlumit zejména zemědělské a strojírenské obory a naopak posílit obory gastronomické. 

5.5.  Nástavbové studium

V roce 2001 bylo pro absolventy tříletých učebních oborů připraveno v denním formě zhruba 1,4 tisíce studijních míst v nástavbovém studiu, a to 1,2 tisíce na středních odborných učilištích a přes dvě stě na středních odborných školách. Proti roku předchozímu šlo o zhruba 8% nárůst.

Relativním objemem vzdělávacích kapacit nástavbového studia (vztaženo k počtu absolventů tříletých učebních oborů) je Praha vybavena bezkonkurenčně nejlépe. Studijní místa v denním studiu byla připraveno pro 42 ze sta absolventů SOU, zatímco republikový průměrný podíl je 26 přijatých na 100 absolventů SOU. 
Z pohledu předpokládaného budoucího vývoje struktury středoškolských vzdělávacích příležitostí lze objem přijímaných do nástavbového studia označit za dostatečný až mírně předimenzovaný.

5.6. Typologie středních škol

Úspěšnost absolventů středních škol v přístupu k terciárnímu vzdělávání (úspěšnost v přijímacím řízení na vyšší a vysoké školy) a zaměstnatelnost (schopnost získat a udržet si zaměstnání) absolventů středních škol na trhu práce jsou dva z nejdůležitějších a zároveň uchopitelných ukazatelů výsledků práce středních škol. Před jejich využitím pro vytvoření typologie středních škol v ČR a Praze je však třeba zmínit dvě podstatné skutečnosti. 

1. pro výpočet ukazatele úspěšnosti při přijímaní na vysoké a vyšší odborné školy je použit prostý počet absolventů, kteří byly přijati na alespoň jednu instituci terciárního vzdělávání. Přitom podmínky přijímání jsou mezi školami velice rozdílné. Zatímco na některých školách je možno začít studovat téměř bez přijímacích zkoušek, na některých je třeba se zúčastnit a uspět v konkurenci náročného přijímacího řízení při značném převisu počtu uchazečů proti počtu přijímaných. Tento problém je řešitelný, protože databáze, které jsou k dispozici, umožňují přidělit různé váhy úspěchu v přijímání na různé školy a obory studia.

2. situace na regionálním trhu práce a zaměstnatelnost absolventů škol jsou do vysoké míry svázané. Situace na trhu práce v Praze  samozřejmě ovlivňuje nezaměstnanost absolventů středních škol, aniž by to něco říkalo o samotné kvalitě práce škol a úrovni jejich absolventů. Rovněž tento problém je řešitelný, neboť údaje o nezaměstnanosti umožňují přidělit různé váhy zaměstnatelnosti absolventům podle situace dokonce na lokálním trhu práce podle místa evidence, a tedy trvalého bydliště nezaměstnaného absolventa.

Výsledná typologie všech středních škol v České republice a Praze podle úspěšnosti absolventů v přístupu k terciárnímu vzdělávání a podle zaměstnatelnosti absolventů na trhu práce ukazuje řadu velmi podstatných skutečností. Především je zřejmé, že v obou ukazatelích existuje určitá míra rozmanitosti mezi jednotlivými školami, avšak postavení škol zaplňuje spíše spodní střed spektra možností, a to především z pozice přístupu k terciárnímu vzdělávání. Z hlediska nezaměstnanosti je znát, že se jedná o absolventy pražských škol a situace na trhu práce v Praze ovlivňuje snazší uplatnitelnost absolventů jejich škol.

Přesto i v Praze je interval dosti široký a existují zde středoškolské instituce, které mají oba ukazatele velice příznivé (vysokou úspěšnost a nízkou nezaměstnanost absolventů), stejně jako instituce, které mají oba ukazatele nepříznivé (nízkou úspěšnost a vysokou nezaměstnanost absolventů – spíše však nízkou úspěšnost). Přitom jen částečně je tato rozmanitost vysvětlitelná druhem střední školy. U všech druhů škol – gymnázií, středních odborných škol i středních odborných učilišť – lze totiž pozorovat zároveň jak jistou podobnost (kohezi), tak značnou vnitřní různorodost (rozptyl). 

V grafech, které o těchto skutečnostech vypovídají, jsou jednotlivé školy umístěny do souřadnic podle toho, jaká je úspěšnost absolventů dané školy při vstupu do terciárního vzdělávání a dále podle toho, jak vysoká je nezaměstnanost absolventů.

Rozptyl mezi výsledky gymnázií je ve srovnání s některými kraji dosti veliký – v mnoha krajích je úspěšnost naprosté většiny škol umístěna v intervalu 60 až 90%, v Praze je tento interval rozšířen k nižším úspěšnostem. Odráží se v tom, jak již bylo zmíněno, vyšší konkurence pro absolventy pražských škol na terciárních institucích Prahy vzhledem k vysokému zájmu z jiných krajů.

Na rozdíl od gymnázií však střední odborné školy vykazují výrazně větší rozptyl (a zaujímají plochu mnohem rozsáhlejší), což jen potvrzuje značnou různorodost, která se mezi nimi během posledních let vytvořila. U většiny z nich se úspěšnost přechodu k terciárnímu vzdělávání pohybuje od 5% do 60% a míra nezaměstnanosti od 5% do 25%. Přesto je však mezi středními odbornými školami i několik takových, které mají úspěšnost při přijímání na terciér na hranici 5% nebo i nižší. Této skupině je se skupinou gymnázií společná skutečnost, že poloha škol je spíše v oblasti nižších nezaměstnaností, naopak se ve srovnání s ostatními kraji nachází mezi pražskými odbornými školami dost takových, které mají nejvyšší úspěšnosti při přechodu do terciéru.  

Střední odborná učiliště mají úspěšnost při přechodu na terciér dost stlačenou k nižším hodnotám a většina má úspěšnost pod 20%. Tím se liší od mnoha krajů, v nichž je interval často rozšířen až k 25 a 30%. Pro nižší nezaměstnanost platí totéž jako u gymnázií a středních odborných škol a zatímco ve většině krajů je nezaměstnanost absolventů SOU mezi 10 a 40%, v Praze je to mezi 10 a 20%. Absolventi pražských gymnázií mají celkově o něco sníženou úspěšnost ve srovnání s některými dalšími kraji a také vůči průměru za ČR. Obdobné je to u SOŠ a největší disproporce je vidět u SOU, kde je pozice pražských absolventů středních odborných učilišť mezi kraji nejhorší. Jen to znovu ukazuje na to, jak působí zvýšená konkurence žáků ostatních krajů pro místní žáky, což zvýšeně platí v případě obecně hůře připravených žáků SOU. Pozice absolventů pražských škol jsou naopak z krajů nejlepší pokud jde o jejich nezaměstnanost, největší odstup je zřetelný u žáků SOŠ, ačkoli také u absolventů SOU je nezaměstnanost výrazně nižší, než je tomu u dalších krajů. U gymnázií tak velký odstup není, je však nutné brát v úvahu, že interval nezaměstnanosti mezi kraji je mnohem sevřenější, než je tomu u SOŠ a SOU.

6. Terciární vzdělávání 

Praha jako vzdělávací centrum republiky disponuje mimořádnou koncentrací terciárních vzdělávacích příležitostí, a to jak na vysokých tak na vyšších odborných školách. Díky tomu je Praha tradičním centrem vysokoškolské vzdělávací dojížďky se spádovou oblastí celé republiky.

Tradiční charakter pražských univerzit se však projevuje v nízké ochotě pražských vysokoškolských škol zavádět do své studijní nabídky bakalářské studijní programy. Podíl bakalářského studia na počtu studentů VŠ je v Praze (spolu s Olomoucí) nejnižší (18%) v republice. Relativně velmi nízký podíl krátkých vysokoškolských studijních příležitostí nedokáže vyvážit ani v republice nejrozvinutější sektor vyšších odborných škol.

Přímým důsledkem této skutečnosti je relativně nízká úspěšnost absolventů pražských středních škol v přijímaní na vysoké školy. Velký počet mimopražských uchazečů o studium na pražských školách směřuje totiž přednostně do magisterských studijních programů. Díky tomu, že se jedná z hlediska studijních předpokladů o elitní část „mimopražských“ absolventů středních škol, daří se jim relativně úspěšně dosti podstatnou část pražských uchazečů, nemajících na pražských VŠ dostatek alternativních příležitostí v bakalářském studiu, vytlačovat mezi neúspěšné uchazeče.

Významným faktorem, který důsledky nedostatečně diverzifikované terciární vzdělávací nabídky prohlubuje, je skutečnost, že velmi vysoký podíl maturitních vzdělávacích příležitostí ve vzdělávací nabídce pražských středních škol vytváří očekávání a předpoklady  k pokračování vzdělávání na terciární úrovni u nesrovnatelně většího podílu středoškoláků, než je tomu v případě jiných krajů. To je také patrné z republikově nejvyššího podílu středoškoláků, kteří se ucházejí o studium na vysoké popř. vyšší odborné škole.

Rozvoj bakalářského studia a veřejného neuniverzitního vysokého školství v Praze je proto základním a klíčovým předpokladem zajištění vyšší účasti absolventů pražských středních škol na terciárním vzdělávání.  

Nepochybné předpoklady ke vzniku veřejné neuniverzitní vysoké školy existují na dvou samostatných vyšších odborných školách, a to Vyšší škole informačních služeb a Vyšší zdravotnické škole.

Projekt vzniku této vysoké školy na bázi transformace výše zmíněných vyšších odborných škol je v současné době v planém proudu. Předpokládá se, že v průběhu roku 2003 bude Poslaneckou sněmovnou PČR přijat zákon o vzniku této vysoké školy. Rozvojové záměry směřující k existenci multioborové vysoké školy, která bude schopna ročně přijmout 2 – 3 tisíce uchazečů. V roce 2008 by se tak počet studentů mohl pohybovat mezi 5 – 7 tisíci.  

7. Speciální vzdělávání, dětské domovy a pedagogicko- psychologické poradenství

7.1.  Speciální vzdělávání
Sektor speciálního školství je v řadě obecných aspektů specifický. Jedná se o školy, případně související školská zařízení, specializované na zajišťování vzdělávání dětí s určitým diagnostikovaným druhem handicapu.

Kvalita speciálního vzdělávání dětí, žáků nebo studentů zdravotně, mentálně nebo sociálně handicapovaných je determinována především schopností škol zajistit vhodné personální, materiální a další podmínky vzhledem ke specifickým vzdělávacím potřebám a očekávání vzdělávaných. 

Stávající sektor speciálního školství mnohé z takových podmínek, přestože byl koncipován právě pro takový účel, nedokáže plošně a současně efektivně zajistit. Klíčovou příčinou je institucionální roztříštěnost uvedeného sektoru jako jeden z důsledků původně centrálního řízení z úrovně MŠMT, a to prostřednictvím jednak příslušného odboru ministerstva a rovněž ministerstvem přímo řízených bývalých školských úřadů. Důsledkem, mimo ekonomických dopadů, je segregace handicapovaných žáků i v těch případech, kdy není z hlediska zajištění specifických vzdělávacích potřeb účelná.
Zřizovatelem rozhodujícího počtu speciálních škol je HMP - celkem 50. V průměru je ve škole jen 4,9 tříd a 49,2 žáků. Třídy jsou v průměru naplňovány na 10,1 žáků. Z  celkového počtu 2659 žáků speciálních škol HMP, vykázaných v roce 2001, bylo nejvíce žáků s diagnostikovaným různě těžkým mentálním postižením (1367). Žáků s ostatními druhy postižení bylo ve speciálních školách vykázáno výrazně méně – například sluchově postižených bylo v roce 2001 vykázáno 62, zrakově postižených 145, s vadami řeči 145 (především v MŠ - 108) nebo tělesně postižených 48. Ve speciálních školách však bylo evidováno i 142 žáků bez diagnostikovaného zdravotního postižení. 
Při některých speciálních školách jsou jako školská zřízení, zřízena tak zvaná speciálně pedagogická centra (SPC). Účelem těchto institucí je poskytování odborně zaměřeného poradenství, metodické pomoci, případně zajišťování zápůjček speciálních pomůcek. Do jisté míry proto v specificky změřených oblastech zajišťují podobnou činnost jako pedagogicko psychologické poradny (PPP). Podobně jako v případě speciálních škol i u PPP je problémem charakter financování těchto zařízení. Primárně, cíleně a normativně není podporováno poradenství a pomoc dětem, nýbrž sama existence školského zařízení.
Zvláštním druhem speciálních škol jsou tak zvané školy při zdravotnických zařízeních. V 25 třídách 6-ti mateřských škol, tedy v případech, kdy není zajišťována povinná školní docházka, bylo v roce 2001 zapsáno 389 dětí. Je zřejmé, že řada těchto škol, finančně podporovaných z prostředků určených na zdělávání, plní vedle vlastní funkce vzdělávací i funkce sociální, případně zdravotní péče.
Přijímání dětí a žáků do těchto škol se převážně řídí doporučením pedagogicko psychologických poraden, ale i speciálně pedagogických center nebo i jen doporučením odborných lékařů. V řadě případů však analogicky kvalitní (odbornou péčí, formami i obsahem vzdělávání) mohou poskytovat i školy běžného typu. Ty se však přijímání podobných žáků mnohdy brání s poukazem na skutečnost, že výše prostředků, poukazovaných na tak zvané integrované žáky je nižší než normativ na stejného žáka, přijatého do školy se speciálně zaměřeným vzdělávacím programem. 
Zejména v případě škol zvláštních tak někdy nastává efekt, kdy vedle sebe působí  zvláštní nebo speciální škola zřízená HMP a běžná škola zřízená příslušnou městskou částí. Přitom obě školy se potýkají s nedostatkem žáků, a proto neefektivitou provozu. Klíčovým argumentem pro odmítnutí integrace však zpravidla nebývá ani tak nemožnost zajistit vhodné podmínky nebo odborně kvalifikovaný personál, ale právě nerovnost ve financování žáků jednoho a druhého typu školy. 

HMP je proto toho názoru, že stávající koncept podpory tak zvaného speciálního školství, a to zejména ekonomickými nástroji, jen nedostatečně motivuje k integraci žáků s diagnostikovanými speciálními vzdělávacími potřebami a jejich vzdělávání v běžných školách, a to ani v těch případech, kdy je jejich integrace možná a vhodná. Stávající zásady financování tedy v důsledku nesprávně preferují podporu institucí před podporou vlastní speciálně pedagogické péče o mentálně, smyslově, tělesně nebo i jinak handicapované děti. 

Řešením může být návrh takového normativního modelu financování žáků se speciálními vzdělávacími potřebami, který nebude rozlišovat mezi tím, ve kterém typu školy se žák vzdělává, ale jak jednotkově ekonomicky náročnější je zajištění jeho vzdělávacích potřeb vzhledem k diagnostikovanému handicapu. Paralelním aspektem řešení uvedeného problému musí být optimalizace počtu a funkcí jednotlivých institucí sektoru zvláštních, pomocných a speciálních škol.

Cílem řešení je podpora integrace handicapovaných žáků do běžných typů škol ve všech těch případech, kdy je integrace, s ohledem na charakter postižení a možnost zajistit příslušné podmínky vzdělávání v běžné škole příslušného stupně, možná a vhodná.
Cílem optimalizace sektoru speciálního školství, zřizovaného HMP je sloučení řady současných „malých škol“ a zachování jen nezbytného počtu dostatečně velkých, proto personálně i materiálně vhodně vybavených institucí, schopných efektivně zajistit kvalitní vzdělávání dětí s určitým charakterem handicapu, a to od předškolního po střední, případně i vyšší vzdělávání a současně plniti funkce, které dnes nesystémově plní tak zvaná speciálně pedagogická centra. Konkrétní optimalizační návrhy navíc musí reflektovat skutečnost, že na území HMP i nadále působí speciální školy zřizované MŠMT.

Principy a kroky řešení

Zejména žáky s lehčím handicapem, plnící povinnou školní docházku, u nichž je integrace vhodná a je podporovaná i přáním rodičů, na základě jednání se zřizovateli a řediteli základních škol, integrovat do soustavy běžných ZŠ. A to buď individuálně (integrace žáka) nebo v nezbytných případech jako integraci na úrovni institucionální (zřízení zvláštních, pomocných tříd nebo speciálních tříd v rámci běžné základní školy, případně dočasné zřízení odloučených pracovišť ZŠ). Podobně usilovat i o integraci části žáků po splnění povinné školní docházky, kteří se dnes vzdělávají v samostatně zřízených praktických školách nebo speciálních středních odborných školách, nebo součástech speciálních škol, které je možné v rámci optimalizace sloučit se středními školami analogického nebo příbuzného oboru vzdělávání. 

K úspěšnému a racionálnímu řešení situace v oblasti zajišťování vzdělávání pro děti, žáky a studenty se speciálními vzdělávacími potřebami však je nutné v předstihu učinit několik kroků. 

Především rozhodnout o takových zásadách normativního financování vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami, které nebudou rozlišovat mezi žáky tak zvaných speciálních škol a žáky integrovanými do běžných škol. Různost normativní výše dotace se má vztahovat výlučně k charakteru handicapu. Současně musí být aplikované zásady financování provázány i se zásadami financování pedagogicko psychologického poradenství a činností speciálně pedagogických center.

Před rozhodnutím o optimalizaci sektoru speciálních škol je nutné provést detailní analýzu stavu a potřeb institučně specializovaného vzdělávání. Ta by měla sestávat zejména z následujících oblastí:
•	Analýzy kapacitních potřeb pro vzdělávání dětí a žáků, které vzhledem k charakteru postižení lze jen obtížně (nebo nelze) integrovat. 
•	Auditu objektů, určených nebo předpokládaných k využití pro potřebu zajištění speciálního vzdělávání dětí v HMP, a to nejen současných objektů využívaných zvláštními, pomocnými a speciálními školami, ale i objektů ZŠ, jichž je možné na základě dohody s příslušnou městskou částí využít. 
•	Analýzy a prognózy personálních podmínek a potřeb v jednotlivých vybraných školách. 
•	Analýzy a prognózy ekonomických podmínek a potřeb v jednotlivých školách s ohledem na změny v charakteru poskytované péče. Dokument by měl v důsledku umožnit zpracování podkladů pro stanovení „krajských normativů“ pro žáky vyžadující speciální vzdělávací podmínky nebo formy vzdělávání. 
•	Rámcové rozhodnutí o optimalizaci (o redukci počtu institucí a současně o zachování nezbytně nutného počtu kapacitně, odborně personálně a dalšími podmínkami vhodně vybavených škol).

Na základě analýzy a očekávaných potřeb navrhnout konkrétní transformační program rozvoje podmínek pro vzdělávání dětí a žáků se speciálními vzdělávacími potřebami (pro období 2 – 5ti let) s uvedením:
•	cílového stavu počtu škol, jejich zaměření a kapacit pro zajištění speciálního 
                  vzdělávání,
•	přímých i nepřímých nástrojů a poradenství pro dosažení změn v organizaci 
                  speciálního vzdělávání,
•	opatření, která by v součinnosti s pedagogicko poradenským systémem umožnila 
                  integraci žáků do běžných typů škol, a to bez negativních vlivů na kvalitu  
                  zajišťovaného vzdělávání.

7.2.  Ústavní a výchovná péče, dětské domovy

HMP je toho názoru, že stávající úroveň ústavní péče v dětských domovech (DD), může být, vzhledem k jejich hlavní funkci, kterou je zejména podpora rozvoje sociálních kompetencí, zajišťována účinněji a efektivněji. 
HMP se domnívá, že dominantními oblastmi řešení zkvalitnění úrovně ústavní péče v DD je:
•	změna organizace a forem výchovné péče – v maximální míře simulace rodinného 
             prostředí, podmíněná vytvořením příslušných prostorových, materiálních i 
             personálních a organizačních podmínek,
•	změna systému řízení a financování DD, a to tak, aby zařízení byla motivována 
             k plnění svého poslání a cílů maximálně efektivním a racionálním způsobem,
•	v součinnosti s orgány péče o dítě podpora možnosti umístění dětí do náhradní  
             rodinné péče – minimalizovat nutnost dlouhodobého umisťování dětí do ústavů.
Sektor školských zařízení – dětských domovů, ve kterých HMP zajišťuje ústavní výchovu dětí, poskytovanou na základě rozhodnutí soudu nebo předběžného opatření, je v řadě aspektů specifický. 
Především se jedná se o instituce, jejichž primární funkcí není zajišťovat v pravém smyslu slova vzdělávací služby, ale výchovnou, hmotnou, sociální, ale i zdravotní péči dětem, které z různých důvodů nemohou být vychovávány ve vlastní nebo náhradní rodině, případně nemohou být z různých důvodů umístěny do náhradní rodinné péče. Formálně se tedy sice jedná o školská zařízení, nicméně jejich funkce většinově zasahuje do oblasti sociální, především do oblasti působnosti příslušných orgánů péče o dítě.
Na rozdíl od většiny krajů v České republice jsou na území HMP jen dva DD, jejichž zřizovatelem je HMP, s celkovou kapacitou cca 100 míst. Pět dalších výchovných školských zařízení (výchovných a diagnostických ústavů) na území HMP je zřizováno MŠMT. Tato zařízení (diagnostické ústavy a výchovné ústavy) však plní jiné funkce. V té souvislosti je možné uvést, že například Středočeský kraj zřizuje 11 DD, Karlovarský 7 DD, Ústecký 17 DD nebo Moravskoslezský kraj 16 DD. Lze proto předpokládat, že část dětí s bydlištěm v Praze, jimž byla nařízena ústavní výchova, je umisťována do DD v jiných krajích. O původních bydlištích dětí neexistují v dostupných datech žádné údaje. Na základě jen hrubých odhadů však lze dovodit, že dětí s původním bydlištěm v Praze je v různých DD České republiky umístěno cca 200 – 300. 
Uvedené disproporce kapacit a počtu „pražských“ dětí s nařízenou ústavní výchovou mohou být ve strategickém výhledu několika let předmětem jednání o finančních kompenzacích mezi kraji, případně o odlišném způsobu financování ze strany MŠMT na úroveň kraje (HMP). A to přesto, že v současnosti jsou náklady na téměř veškeré výdaje spojené se zajišťováním výchovné péče v DD hrazeny, bez ohledu na původní bydliště dítěte, avšak na základě nepříliš jednoznačných a objektivních zásad, prostřednictvím účelových dotací z MŠMT, poskytovaných na zajištění výdajů příslušných institucí.

Specifickou oblastí zajišťování ústavní péče je i jistá kompetenční nejednoznačnost. Jde především o to, že:    
•	síť zařízení, ve kterých je zajišťována ústavní výchova, jejich funkce a systém jejich řízení nebyly v předstihu koncipovány s ohledem na skutečnost, že významná část takových školských zařízení bude zřizována kraji, případně HMP; řešení asymetrie kapacit a související personální a ekonomické náročnosti bylo ponecháno na krajích (HMP), současně však rozhodování o využití kapacit bylo ponecháno na zařízeních zřizovaných i nadále MŠMT;
•	rozhodnutí o umístění dítěte do konkrétního zařízení nevydává soud ani příslušný orgán péče o dítě jako orgán státní správy, ale de facto diagnostický ústav, který nejenže není orgánem státní správy, ale navíc je institucí zřizovanou a přímo řízenou ministerstvem - priority a motivace diagnostického ústavu k umístění dítěte do konkrétního DD proto mohou být i výrazně odlišné od priorit a motivací příslušných orgánů státní správy HMP; 
•	dětské domovy, které HMP zřizuje a za jejichž činnost je v důsledku HMP odpovědné, jsou diagnostickými ústavy zřizovanými MŠMT metodicky řízeny a do jisté míry i kontrolovány;
•	ani nově přijatý Zákon č. 109/2002 Sb., o výkonu ústavní nebo ochranné výchovy ve školských zařízeních a o preventivně výchovné péči na výše uvedené skutečnosti plnohodnotně nereaguje. 

Důsledkem uvedených kompetenčních aspektů je omezená možnost zřizovatele (HMP) pružně, účinně a efektivně reagovat na potřeby zajišťované péče ve svých zařízeních. A to přesto, že HMP jako zřizovatel má i v této oblasti rozhodující a jinak obtížně zastupitelnou odpovědnost.

Principy a kroky řešení 

K úspěšnému a racionálnímu řešení situace v oblasti zajišťování ústavní výchovné péče v HMP a pro vytvoření efektivně funkčních podmínek realizace této změny je nezbytné učinit řadu přípravných kroků. 

V první řadě je nutné provést detailní analýzu stavu, podmínek a potřeb při zajišťování péče o děti s nařízenou ústavní výchovou. Ta by měla sestávat zejména z následujících kroků:
•	Z analýzy stavu a prognózy kapacitních potřeb ústavní péče v podmínkách HMP. Materiál by měl umožnit kvantifikovat kapacitní potřeby s výhledem na dalších nejméně pět let, a to s ohledem na záměry kvalitativních změn a forem poskytované péče. 
•	Auditu objektů, určených nebo předpokládaných k využití pro potřebu zajištění ústavní výchovy dětí v kraji, analýzy možností a návrhu potřeb, zejména s ohledem na organizační změny v charakteru poskytované péče (tak zvaný rodinný typ DD). 
•	Analýzy a prognózy personálních podmínek a potřeb v jednotlivých zařízeních s ohledem na změny v charakteru poskytované péče a změny vyplývající ze Zákona č. 109/2002 Sb., o výkonu ústavní nebo ochranné výchovy ve školských zařízeních a o preventivně výchovné péči. Dokument by měl mimo jiné i navrhnout obecné zásady pro optimalizaci počtu a kvalifikační struktury pracovníků DD.
•	Analýzy a prognózy ekonomických podmínek a potřeb v jednotlivých zařízeních s ohledem na změny v charakteru poskytované péče a uplatněné zásady financování činnosti DD ze strany MŠMT. Dokument by měl mimo jiné umožnit rozlišení jednotkových výdajů na ošacení, stravu a osobní věci dětí (tedy přímých výdajů na poskytovanou péči dětem), jednotkových výdajů poskytovaných v  souvislosti s poskytovanou péčí (zejména mzdové výdaje) a výdajů vynakládaných v souvislosti se zajišťováním existence a provozu instituce, které nemusí mít vždy  striktně normativní charakter. 

Na základě uvedených dokumentů navrhnout konkrétní transformační program rozvoje péče poskytované v uvedených zařízeních (pro období 2 – 5ti let) s uvedením:
•	cílového stavu kapacit pro zajištění ústavní péče na území HMP, který by měl být 
                  zhruba dvojnásobkem současného stavu,
•	cílového stavu investičního vybavení a potřeb výdajů na realizaci investičních 
                  záměrů,
•	cílového stavu institucionální optimalizace, tj. zejména optimalizace 
                  (minimalizace) počtu ředitelství a dosažení jednotného  ekonomického, správního
                  a personálního řízení jednotlivých pracovišť, 
•	přímých i nepřímých nástrojů a poradenství pro dosažení změn v organizaci 
                  poskytované péče tak, aby v relativně optimální míře simulovala rodinnou péči,
•	opatření, která by v součinnosti s orgány péče o dítě umožnila maximálně využít        
      pěstounské péče, adopce, případně dalších forem náhradní neinstitucionální  
                  rodinné péče.  

Nezbytnou podmínkou účinnosti a životaschopnosti změn je stanovení (v součinnosti s MŠMT a diagnostickými ústavy) takových zásad pro přijímání svěřenců do dětských domovů, které budou reflektovat očekávání a potřeby HMP, vyjádřené v jeho koncepci školství, tj. Dlouhodobém záměru HMP. 

Samotné řešení spočívá v následujících krocích:
1.	Vypracovat konkrétní transformační program (s využitím analytických podkladů a z nich vyplývajících konkrétních doporučení). 
2.	Vydat závazný metodický pokyn k zajištění činnosti tak, aby pobyt dětí v DD co nejvíce připomínal podmínky běžné rodiny a podporoval rozvoj sociálních kompetencí svěřenců. 
3.	Rozhodnout o principech řízení a financování těchto zařízení s ohledem na specifika poskytované péče a současně motivujících vedení DD k efektivnímu nakládání s majetkem a finančními prostředky, poukazovanými na zajištění poskytované péče. 

7.3.  Pedagogicko psychologické poradenství

Systém pedagogicko psychologického poradenství, zajišťovaného zejména prostřednictvím speciálních institucí – pedagogicko psychologických poraden (PPP), zřizovaných původně školskými úřady (zvlášť v každém okrese nebo pověřených městských částech), je svými funkcemi i dislokací poplatný stavu před reformou veřejné správy. 

Přestože jsou nyní PPP zřizovány HMP (kraji), jsou do jisté míry operativně metodicky řízeny z úrovně centra, a to zejména prostřednictvím příslušného odboru MŠMT a jím přímo řízeného ústavu (Institut pedagogicko psychologického poradenství). Svými výstupy však PPP mohou významně ovlivňovat organizaci sítě škol na území HMP a financování škol zřizovaných HMP i městskými částmi.

Vedle zajišťování vlastního pedagogicko psychologického poradenství dětem, rodičům a školám a úkonů v přímé spojitosti s výkonem státní správy (participace na vypracovávání podkladů pro rozhodnutí o speciálních vzdělávacích potřebách dětí, proto i odlišném nároku na finanční zajištění vzdělávání takového dítěte), vykonávají PPP v rámci hlavní činnosti, hrazené z prostředků státního rozpočtu, poskytovaných prostřednictvím HMP i aktivity terapeutické, metodické, publikační, osvětové a další. Svou činností, která je jistě potřebná, tak do jisté míry PPP suplují činnosti jiných – škol, výzkumných ústavů, výchovných poradců na školách a dalších orgánů nebo subjektů. 

Stávající stav a současně neadresný způsob financování PPP proto jen obtížně umožňuje rozlišit účel investovaných prostředků a hodnotit efektivnost působení konkrétní PPP. Činnost PPP je deklaratorně finančně zajišťována tak zvaně normativně (podle počtu žáků v tak zvaném obvodu poradny), ve skutečnosti se však jedná o víceméně nákladový způsob financování. 

Personálně i odbornou kvalifikací jsou jednotlivé poradny obsazeny různorodě. Rovněž výkony jednotlivých PPP, zřizovaných HMP, měřeno počtem klientů nebo vykázaných činností, případně přepočtem podobných výkonů na tak zvaného přepočteného pracovníka poradny, jsou bez zjevných příčin velmi nevyrovnané. Podobně (co do počtu nebo zaměření) různorodá je i ostatní popularizační, metodická, koordinační, publikační a další vykazovaná činnost poraden. Ta je navíc poplatná spíš víceméně náhodnému zájmu a erudici jednotlivých pracovníků, popř. tradici vyplývající z metodických pokynů vypracovaných v minulosti MŠMT a funkční spolupráce PPP zejména se základními nebo mateřskými školami.

Přestože PPP vykonávají kvalitně a jinak obtížně zajistitelnou činnost, současný charakter organizace a financování jednotlivých samostatných institucí PPP plnohodnotně neodpovídá podmínkám a potřebám vyplývajících zejména ze skutečnosti, že nemusí být nově nutně zřizovány pro určitý vymezený obvod a rozhodující většina výkonů proto nemusí být využívána jen klienty určité městské části.
  
Principy a kroky řešení 

Vzhledem k uvedeným skutečnostem a významu pedagogicko psychologického poradenství je HMP přesvědčeno, že změny systému PPP mají postihnout zejména následující aspekty:
•	Optimalizace sítě PPP – zrušení současných obvodních poraden a redukce na maximálně tři až čtyři právní subjekty. Ty mohou, zejména v přechodném období, disponovat „detašovanými pracovišti“ ve stávajících lokalitách dnešních PPP. Cílem je zefektivnění organizace poskytovaných služeb a rovněž jejich zkvalitnění vhodnějším využitím kvalifikovaných odborných pracovníků.
•	Změny zásad financování – respektování obecného principu, že primárním cílem poskytované finanční podpory není existence instituce, nýbrž klient a služba, které se mu dostává. Účelové prostředky, poskytované jako příspěvek přímo instituci poradny proto mají být vyměřeny jen ve výši zajišťující agendy jejichž zajištění není bezprostředně vázáno na výkony PPP. Ostatní prostředky mají být normativně alokovány ve školách a současně má být školám uložena povinnost zajistit z těchto prostředků pro své žáky odborný poradenský servis. 
•	Změny v oblasti funkcí zajišťovaných systémem PPP – rozlišení funkcí (činností), které instituce PPP (zřízené a financované HMP) musí zajišťovat v rámci poskytovaného příspěvku, funkcí a standardu služeb zajišťovaných žákům, jejich rodičům a školám, poskytovaných na základě úhrady, kterou PPP, případně jinému odbornému pracovišti hradí příslušná škola a nadstandardních služeb, poskytovaných za úplatu hrazenou plnohodnotně nebo z části klientem.  

Na rozdíl od změn vyplývajících z optimalizačních záměrů, které nemohou žádným rozhodujícím způsobem negativně ovlivnit dostupnost, dostatečnost nebo kvalitu poskytovaných služeb, zavedení principiálně odlišného modelu financování, souvisejícího mimo jiné i s uvažovanými změnami funkcí a zajišťovaných činností PPP, pokud by nebylo provedeno po důkladných analýzách a postupnými kroky, by takové nežádoucí dopady mít mohlo. Před jejich realizací je proto nezbytné provést detailní a na konkrétních datech provedená šetření příležitostí a rizik navrhovaných opatření, výsledky oponovat odbornou veřejností včetně klíčových autorit poradenského systému a program realizace navrhovaných opatření následně navrhnout tak, aby byla minimalizována rizika nevratných negativních důsledků. 

8.	rozvoj zájmového vzdělávání a volnočasových aktivit
HMP považuje podporu rozvoje zájmového vzdělávání a podporu nabídky volnočasových aktivit (včetně sportu), určených dětem a mládeži v hlavním městě, za klíčovou a nejefektivnější cestu rozvoje osobnosti dětí a zároveň za účinný prostředek prevence jejich sociálně patologického chování. Proto do této oblasti formou přímých i nepřímých dotací a účelové podpory různých aktivit a programů investuje každoročně poměrně velkou část svého rozpočtu. 

8.1.  Zájmové vzdělávání v základních uměleckých školách
Základní umělecké školy poskytují základy vzdělání v uměleckých oborech a připravují pro studium ve středních školách uměleckého zaměření a v konzervatořích. Připravují také odborně žáky pro studium na vysokých školách s uměleckým zaměřením. Tvoří první stupeň  třístupňového systému uměleckého školství (základní, střední a vyšší odborné, vysoké školství), který se léty osvědčil jako optimální a přinášející potřebný  efekt. Nejdůležitějším článkem vertikálního systému uměleckého školství je postupně vytvořená široká  síť základních uměleckých škol, která je v České republice unikátní a uznávaná jako vzor ve vyspělých evropských zemích. Prostřednictvím odborně kvalifikovaných pedagogů zajišťují ZUŠ nejen jedinou možnou přípravu tohoto druhu pro budoucí adepty středních a vysokých uměleckých škol, ale jsou také širokou základnou zvyšování  kulturnosti velké části dětí a mládeže. „Výchova uměním“ rozvíjí tvořivost, významně napomáhá formování etických principů prostředek prevence dětské kriminality  a jiných negativních jevů mezi dětmi a mládeží včetně drogové problematiky.  

Základní umělecké školy poskytují progresivní komplexní vzdělávací program se stanoveným minimem požadovaného výsledku žáka bez ohledu na to, jestli žák bude profesionálním umělcem či pouze amatérem. Tím se liší od nabídky aktivit pro volný čas,  které nabízejí  domy dětí a mládeže a jiná střediska volného času pro děti a mládež, kde se lze věnovat i dlouhodobě amatérské činnosti bez závazného, stále náročnějšího a  komplexního učebního plánu a učebních osnov, pod vedením i nekvalifikovaných, třebaže  zkušených lektorů. Náročnost ZUŠ je v tomto srovnání řádově vyšší. Tomu odpovídá i skutečnost, že ZUŠ navštěvuje v celostátním (i pražském)  průměru cca 20 % školní mládeže a i v optimálních ekonomických podmínkách by nebylo třeba jít přes hranici 30 -35 %. Ostatní  děti a mládež by právě měly mít možnost zapojit se do  kvalitní a dostupné nabídky aktivit v domech dětí a mládeže. Obě instituce, t.j. základní umělecké školy a domy dětí a mládeže, mají tedy stejnou důležitost a měly by ve všech styčných bodech a společných cílech spolupracovat a doplňovat se. Podpora jedněch institucí by  neměla být na úkor institucí druhých.

V současné době na území HMP působí 34 základních uměleckých škol, z nichž 26 je zřizováno Hlavním městem Prahou, další 2 městskými částmi, 5 soukromými zřizovateli a l škola je církevní. Celkový počet zapsaných žáků ZUŠ přesáhl v roce 2001 hranici 20 tisíc. Počet zájemců o studium na ZUŠ je v HMP trvale vysoký přes výrazný pokles počtu narozených dětí v posledních letech.

Personální zajištění výuky pražských ZUŠ je ve všech uměleckých disciplinách na velmi dobré úrovni. Ve školách působí výrazné pedagogické osobnosti s vlastními tvůrčími uměleckými zkušenostmi, velký počet učitelů tvoří aktivní výkonní umělci a učitelé  na vyšších typech uměleckých škol. 

Celkové běžné výdaje z veřejných rozpočtů do základních uměleckých škol v Praze dosáhly v roce 2001 výše cca 157 mil. Kč. Druhým zdrojem příjmů ZUŠ bylo školné, které se v závislosti na  oboru a rozhodnutí ředitele příslušné školy pohybovalo od 2 tisíc do 3,5 tisíce na žáka za rok (ředitel ZUŠ je limitován vyhláškou stanovit školné v rozmezí 20 - 50% skutečných neinvestičních výdajů školy na žáka). Z výběru školného hradí ZUŠ veškeré provozní náklady, které se stále zvyšují.  Školné však nelze neúměrně zvyšovat z důvodu dostupnosti vzdělávání v ZUŠ. Skutečností zůstává, že základní umělecké školství v Praze je z hlediska finančního poddimenzované a trpí relativně vysokou vnitřní zadlužeností (nájemné, odpisy).

Hlavní priority

Mezi hlavní priority HMP v oblasti základního uměleckého školství patří zejména:
a)	zachovat současnou síť základních uměleckých škol; 
b)	vyřešit ve spolupráci s řediteli ZUŠ a popř. městskými částmi zlepšení prostorových podmínek a kapacitní rozvoj ZUŠ;
c)	finančně podpořit zahraniční prezentaci žáků základních uměleckých škol;
d)	zvýšit kvalitu managementu základních uměleckých škol, a to zejména v oblasti finančního řízení;
e)	ve spolupráci s městskými částmi zvýšit součinnost a spolupráci základních uměleckých škol se základními školami a mateřskými školami na poli estetické výchovy a rozvoje volnočasových aktivit, vytvářet podmínky pro širší otevření škol veřejnosti v souladu s cíli Strategického plánu HMP;

8.2.  Podpora rozvoje příležitostí pro aktivní trávení volného času dětí a mládeže

V roce 1994 schválilo Zastupitelstvo hlavního města Prahy  „ Zásady vztahů  hl. m. Prahy  k dětem a mládeži “, které jsou platné a stále aktuální. Mají dlouhodobě formovat politiku orgánů HMP a koordinovat činnost všech, kteří v této oblasti působí. Zásady vycházejí z Úmluvy o právech dítěte, přijaté Valným shromážděním OSN, která vstoupila v naší republice v platnost v únoru 1991 (zákon č.104/1991 Sb.).  Ve vztahu města k mládeži je pak vodítkem obdobný dokument Rady Evropy – Charta účasti mládeže na životě měst a regionů. Z úkolů vyplývajících ze schválení tohoto materiálu byly některé splněny (vytvoření položky pro děti a mládež v rozpočtu) a   většina ostatních  se průběžně plní. Tyto úkoly zasahují do všech oblastí života mladé generace, ať už se jedná o rodinné zázemí, volný čas a sociálně kulturní aktivity, sociální a mravní prevenci i účast mládeže na životě města. V přijatých Zásadách není opomenuta ani sociálně a zdravotně postižená mládež, nechybějí úkoly týkající se legislativních opatření, státní správy a samosprávy, ekonomických nástrojů a materiálního zabezpečení. 

V současné době probíhá připomínkové řízení k návrhu věcného záměru zákona o mladé generaci. Dá se předpokládat, že po jeho schválení získá oblast volného času dětí a mládeže nejen základ, na němž budou moci samosprávné celky tvořit své koncepce činnosti, ale také větší podporu všech orgánů a veřejnosti. Hlavní město bude přípravu zákona o mladé generaci sledovat a v tomto směru i nadále spolupracovat s MŠMT.

Děti a mládež do 26 let tvoří významnou část ( asi 35 % ) populace občanů HMP. Vedle toho zde studují tisíce mladých lidí, jejichž trvalé bydliště je mimo Prahu, další v hlavním městě našli pracovní příležitost a většinu týdne stráví jako obyvatelé města.
Pražská mládež, která žije v ohraničeném prostředí velkoměsta, má své specifické zvláštnosti. Mladí Pražané např. ve svém volném čase dle výzkumů vykazují větší frekvenci účasti ve sportování, sledování videa, turistice, v mimoškolním vzdělávání, kulturních aktivitách. Stále zřetelněji se ukazuje trvalý odklon části mládeže od pravidelných aktivit. Přesto je třeba pravidelnou činnost  považovat stále za prioritní.

8.3.  Přehled institucí a subjektů

Oblast volného času dětí a mládeže je zajišťována organizacemi na bázi profesionální  a neziskovými organizacemi. 

1.  Domy dětí a mládeže (Střediska volného času)
Zajišťují výchovně vzdělávací, případně rekreační činnost pro děti a mládež v jejich volném čase formou pravidelné a příležitostné zájmové činnosti, prázdninových aktivit, individuální prací s talentovanými dětmi a mládeží, soutěžemi a přehlídkami, nabídkou spontánních aktivit během celého školního roku, případně  i v době prázdnin.
Jejich činnost jako školských zařízení prošla v minulých letech dynamickým vývojem, jenž plně prokázal opodstatněnost jejich zachování. I u nich došlo, tak jako v jiných oblastech, k určité restrukturalizaci a domy dětí přijaly četné nové úkoly vyplývající ze změn preferencí společnosti i poptávky. Přestože se tato zařízení mnohdy potýkají s velkým nedostatkem materiálního vybavení i finančních prostředků na zajištění pedagogů, je jejich činnost stále na vysoké úrovni. Vzhledem k tomu, že se jedná o organizace se státním příspěvkem, ke kterým  převzalo HMP zřizovatelské funkce a v nichž je péče o mládež  zabezpečována převážně pedagogicky školenými  odborníky, měla by v budoucnu síť těchto domů dětí a mládeže tvořit základní strukturu, ze které by  byl volný čas dětí a mládeže v Praze zajišťován. Domy dětí a mládeže pod správou HMP by měly být v každé větší městské části. DDM není pouze v MČ Praha 1, kde byl zrušen a v MČ Praha 15, kde citelně chybí; některé domy dětí a mládeže si zřizuje sama městská část, např. Horní Počernice, Praha 13.   
V současné době na území hl.m. Prahy působí 15 DDM, z nichž 13 je zřizováno hl.m. Prahou a 2 městskými částmi. Metodické vedení zajišťované v minulosti DDM hl.m. Prahy vůči ostatním pražským střediskům volného času se změnilo v koordinační radu, která projednává aktuální problémy a plány pražských domů dětí.  Důvody, jež i do budoucna vedou k určitému propojení jednotlivých pražských DDM, jsou podloženy dosavadními praktickými zkušenostmi, neboť velká část činností je pevně propojena a navazuje na sebe (jedná se především o soutěže vyhlašované MŠMT i HMP). 
      
Dům dětí a mládeže hl. m. Prahy je městským zařízením na špičkové evropské úrovni. Zabývá se  naplňováním volného času dětí a mládeže především pravidelnými a cyklickými aktivitami, organizuje celopražské, celorepublikové  i  mezinárodní   akce  a   semináře   a    metodicky pomáhá domům dětí a mládeže a střediskům volného času i nevládním organizacím. DDM hl. m. Prahy je zakladatelem EAICY - Evropské asociace zařízení volného času  dětí a mládeže, kde se mimo jiné sdružují i ostatní pražské domy dětí. Asociace vznikla na počátku 90. let 20. stol.  a výrazně přispěla k navázání mnohých mezinárodních  kontaktů mezi podobně zaměřenými organizacemi  v celé Evropě. Začaly se rozvíjet četné výměnné pobyty a proběhlo několik konferencí a seminářů za podpory a účasti hlavního města. Ve funkci presidenta EAICY působil po mnoho let vždy ředitel DDM hl. města Prahy.  Z uvedených důvodů je vhodné Dům dětí a mládeže hl.m. Prahy zachovat v současné podobě, neboť kromě jiného jeho jednotlivé stanice vytvářejí komplex všestranné nabídky se specifickými i dosti náročnými aktivitami,  které by místní DDM nemohly zajišťovat (tyto aktivity  obdivují i návštěvy z evropských  zemí). Kromě  toho  by  toto  zařízení  mohlo  být „koordinátorem“  a  propagátorem nabídky volnočasových aktivit všech pražských DDM i občanských sdružení. Jeho  prostřednictvím by město mohlo poskytovat nefinanční podporu  občanským sdružením  (např. zajišťování služeb vedoucím dětských kolektivů). Dále by pak jako dosud byl DDM hl.m. Prahy hlavním organizátorem celopražských  soutěží,  přehlídek a turnajů.

1.	Kluby otevřených dveří pro děti a neorganizovanou mládež 
Jejich činnost byla zahájena teprve nedávno po vzoru klubů v západní Evropě.  Většina z nich vznikla z podnětu HMP,  které vypsalo v roce 1999 na základě sledování  poptávky  poprvé program na  podporu zakládání  klubů otevřených dveří pro neorganizovanou mládež. Dosavadní působení těchto klubů potvrzuje, že budou  i v budoucnu potřebnou součástí nabídky trávení volného času. Pokud budou vyřešeny možnosti financování, měla by být  v hlavním městě vytvořena síť těchto zařízení. Jde o prostory, kde se vytváří určitá nabídka , která přitáhne mládež  často i konfliktnější, která by jinak zůstala „na ulici“. Otevřené kluby by měli vést věkově  mladší, ale odborně vzdělaní  pedagogové, neboť jde o náročnou práci, která má spíše podobu činnosti sociálně-pedagogické. Tomu by mělo odpovídat i finanční ohodnocení těchto pracovníků.  Kluby mohou  být provozovány v domech dětí a mládeže, ve školách,  kulturních střediscích, nejlépe však jako samostatné organizace podporované  městem. 
Patří sem i specifické „kluby“ - informační centra mládeže, kterých je zatím na        území HMP pouze několik a svou činnost teprve formují. Jejich prostřednictvím by byla zajištěna co nejlepší informovanost mládeže, učitelů i rodičovské veřejnosti  o možnostech, které jsou dětem  a mládeži v hl. městě nabízeny.  Projekt  Informačního centra DDM  hl. m. Prahy, který od roku  2000 vydává informativní brožury nabídek trávení volného času v Praze (Mít  kam jet a Mít kam jít), se pokouší tento problém řešit. Vzhledem k tomu, že  podobné   iniciativy mají  i  jiná pražská informační centra,  jejich záměry je třeba v budoucnu skloubit a vytvořit kompletní přehled nabídky volnočasových aktivit pro děti a mládež v hl. městě ve všech zájmových rovinách . 

3. Občanská sdružení dětí a mládeže  a  občanská sdružení pracující s dětmi  a mládeží
Nabízejí  pravidelnou činnost v oddílech i zájmově zaměřených kroužcích. Jejich vedoucí zatím pracují většinou bez finanční odměny, dobrovolně ve svém volném čase. S určitými „výhodami“, kterých  často v minulosti využívali (zkrácená pracovní doba v den schůzek oddílu, pracovní volno v době letních i zimních táborů, uznání zaměstnavatele a veřejnosti), v současnosti nemohou počítat. Proto je třeba tyto pracovníky v jejich činnosti s dětmi a mládeží podporovat, ať již formou grantů na činnost oddílu, projevením zájmu o jejich problémy a jejich řešení, či pomocí při zajišťování služeb spojených s organizováním akcí  pro děti a mládež  (vzdělávání vedoucích, informační servis, apod.). Tyto služby  poskytují  svým  základním  článkům s podporou MŠMT některá velká sdružení ( Junák, Pionýr, Česká tábornická unie a pod).  
 V současnosti pracuje na území hl. města přibližně 60 občanských sdružení dětí a         mládeže, z toho 8 velkých s působností nad 100 účastníků. Přehled o jejich činnosti, místě působnosti, počtu členů i způsobu práce s dětmi   vede oddělení mládeže odboru uměleckých škol, mládeže a tělovýchovy MHMP. Tento přehled aktivit sdružení je  využíván především při přípravě podkladů pro  rozhodování Komise Rady hl.m. Prahy pro udílení grantů v oblasti volného času dětí a mládeže. 

4. Mimoškolní zájmová činnost ve školách a při školách 
Začíná se po letech značného útlumu opět rozvíjet. Názor, že děti a mládež nechtějí setrvávat po vyučování ve škole, nelze zevšeobecňovat. Vždy závisí na aktuálnosti a kvalitě nabídky. Je naopak vhodné podnítit aktivitu pedagogů ochotných pracovat s dětmi i ve volném čase, najít způsob, jak je ohodnotit. Výhodou je pedagogická způsobilost vedoucích kroužků a oddílů (případně klubů), možnost využití prostor ve školách, které odpoledne a navečer jsou poloprázdné, i určitá kontrolovatelnost úrovně vedení zájmového útvaru. Pokud by měly školy dostatek finančních prostředků na odměňování, staly by se volnočasové aktivity při školách vyhledávanými možnostmi zájmového vzdělávání a zájmových aktivit i pro sociálně slabší žáky. Tyto prostředky by měly být vyčleněny ze státních dotací nezávisle na mzdách učitelů těchto škol. 

5.  Sportovní a zájmové kluby a tělovýchovné jednoty
Jsou v současnosti nejvíce mládeží vyhledávanými volnočasovými institucemi. Ne vždy        však poskytují  dostatek finančně dostupné a žádané nabídky činností bez důrazu na  výkonnost. Z toho důvodu je vysoce hodnocena podpora HMP při budování  kvalitních veřejných  sportovních povrchů při základních a středních školách,  které využívá mnoho dětí a mládeže, pokud škola rozumně a v souladu s požadavky města otevře tato sportoviště pro veřejnost (s předností pro neorganizované děti a mládež).  Obdobně kladně jsou hodnoceny také městské granty na provoz např. bazénů a zimních stadiónů, kde je výše podpory města odvislá od využití pro děti a mládež z řad veřejnosti.

6.   Soukromé podnikatelské aktivity v oblasti volného času dětí a mládeže
Začaly vznikat počátkem 90. let a v posledních letech se jejich počet rozrůstá. Mají        nejrůznější charakter, od cestovních kanceláří zaměřených na mládež až po centra dětí a        mládeže, která nabízejí  kurzy v mnoha zájmových oblastech za různě vysoký poplatek.   Mezi tyto činnosti patří také různé soukromé taneční, hudební, výtvarné, sportovní a další  školy. Bohužel se v této oblasti lze setkat s organizátory, kterým jde spíše o výdělek, a úroveň  výuky je nízká, neboť získání živnostenského listu není podmíněno kvalifikačními předpoklady.

7.  Městské části
Ve většině městských částí mají přehled o všech možnostech mimoškolních činností  dětí a mládeže a všestranně tyto aktivity i jejich organizátory podporují,  a to jak poskytováním prostor pro činnost, tak i finančními příspěvky. Některé městské části však bohužel nedoceňují nutnost kvalitní a pestré nabídky zájmových aktivit pro děti a mládež,  a to jak pravidelných, tak jednorázových. Svou podporu často zaměřují pouze na budování sportovišť  a  organizaci  několika  akcí  pro veřejnost,  bez sledování, zajišťování a podpory následné pravidelné cílené práce s dětmi a mládeží ve volném čase. 

Systém podpory sdružení dětí a mládeže a organizací pracujících s dětmi a mládeží ve volném čase     
HMP podporuje  aktivity  pro  volný  čas  dětí  a  mládeže  od r. 1994 každoročně vyhlašovanými „Celoměstskými programy podpory využití volného času dětí a mládeže na území hlavního města Prahy“. K programům se mohou  svými projekty přihlásit občanská sdružení a organizace (včetně škol a školských zařízení) zaměřené na mladou generaci, zejména sdružení dětí a mládeže. Programy jsou rozděleny do několika skupin. Každý ročník má své priority dle potřeb subjektů i záměrů Prahy. Pravidelně vyhlašovanými programy jsou programy na udržení i vytvoření základních podmínek pro činnost sdružení dětí a mládeže a programy na podporu organizování akcí pro děti a mládež. Významnou podporou města v této oblasti je rovněž zajišťování provozu  pražských Domů dětí a mládeže. 

 

8.4. Shrnutí a závěry	

Zdroje nabídky volnočasových aktivit

Za hlavní zdroje nabídky aktivit dětí a mládeže ve volném čase HMP považuje:
a)	síť domů dětí a mládeže, tj. veřejných institucí, specializovaných na organizaci  aktivit ve volném čase; 
b)	občanská sdružení, působící v oblasti volného času pro děti a mládež; počet  těchto sdružení, působících v hlavním městě převyšuje hranici sta, přičemž s působností větších sta dětí je osm;
c)	sportovní a tělovýchovná zařízení; 
d)	samotné základní školy.
e)	základní umělecké školy

Celkový objem dotací poskytnutých na činnost domů dětí a mládeže činil v roce 2001 přes 47,2 mil. Kč. Grantová podpora činnosti občanských sdružení dosáhla v roce 2001 hodnoty téměř 21,2 mil. Kč. Do oblasti sportu a tělovýchovy investovalo HMP v roce 2001 bezmála  92 mil. Kč, z toho do podpory tělovýchovných zařízení 49,9 mil. Kč a podpory aktivit a vybavení městských částí a škol 42,6 mil. Kč. 

V oblasti činnosti domů dětí a mládeže se hodlá  HMP zaměřit především na následující cíle:

a)	zajistit činnost těchto zařízení tak, aby fungovala za daných ekonomických podmínek s co největší efektivitou při zachování jejich specifik;
b)	vytvořit podmínky, aby domy dětí a mládeže zřizované hl.m. Prahou se svým odborným zázemím tvořily základní strukturu mimoškolních aktivit pro děti a mládež na území Prahy;
c)	zajistit, aby v každé větší městské části byl městem zřízen dům dětí a mládeže;
d)	zajistit informační a propagační podporu jejich činnosti
e)	využít pro odloučená  pracoviště DDM některé méně naplněné základní školy - ve spolupráci s městskými částmi a  základními školami; 
f)	vytvořit v DDM metodické zázemí pro odbornou pomoc v oblasti volného času; např.  pomoc školám a školním družinám (dětská hřiště dopravní kázně, lyžařské       výcvikové zájezdy apod.) nebo sdružením dětí a mládeže, případně poskytovat jim prostory pro činnost;
g)	podpořit v DDM možnosti zajišťování vzdělávání pracovníků v mimoškolní výchově;
h)	vytvořit podmínky pro zintenzívnění  spolupráce občanských sdružení s domy dětí a mládeže na území HMP;
         
Tento způsob zabezpečení volného času dětí a mládeže v hlavním městě předpokládá kromě částečné změny náplně práce pedagogických pracovníků v některých domech dětí a mládeže také v odůvodněných případech navýšení finančních prostředků na doplnění interních pedagogů, kteří budou zajišťovat především nové formy aktivit - kluby pro mládež, spontánní činnosti, otevřené dílny. Zkušenosti z praxe nutnost zavádění nových prvků a forem práce s mládeží jasně prokázaly. V této oblasti bude třeba vyřešit více problémů týkajících se právních aspektů nových forem činnosti i jejich finančního, prostorového a materiálně technického zajištění. Dále tomu bude potřeba přizpůsobit i grantovou politiku hlavního města a  aktualizovat podmínky pro přidělování grantů i programů. 
K současným programům zaměřeným na zabezpečení prostorových podmínek pro činnost občanských sdružení dětí a mládeže a organizování akcí pro děti a mládež se předpokládá například zavedení programu pro městské části, zaměřeného na zřízení klubů pro mládež, kdy by hl. město poskytlo prostředky na zbudování takového zařízení pro mládež a městská část by zajistila vhodné nebytové prostory a prostředky na další provoz. 

V této oblasti HMP:

•	provede rozbor Celoměstských programů pro podporu volného času dětí a mládeže a následnou aktualizaci dle současné situace;
•	bude působit na domy dětí a mládeže, aby přizpůsobily svou činnost aktuálním požadavkům dětí a mládeže i veřejnosti a dle potřeby a možností tyto aktivity ekonomicky zabezpečí ;

HMP do okruhu institucí podporovaných z grantových prostředků hodlá jako dosud  rovněž zahrnovat školy a školská zařízení městských částí Prahy, vždy však na principu vstřícného financování ze strany rozpočtu zřizovatele. 

HMP hodlá nadále  podporovat aktivity občanských sdružení, působících v oblasti aktivního trávení volného času. Bude však důsledně vyhodnocovat efektivitu vkládaných rozpočtových finančních prostředků, a to s ohledem na cíle této podpory. Proto Hlavní město Praha zdůrazňuje podporu  financování činností a aktivit a ústup od přímého financování institucí.
Významným prvkem, podporujícím zvyšování efektivity grantových prostředků bude posilování prvků tzv. vstřícného financování ze strany dalších subjektů, např. městských částí, státního rozpočtu, soukromé zdroje nevyjímaje. 

Uspokojování individuálních přirozených zájmů ve volném čase

Volný čas je prostorem pro rozvoj a uspokojování individuálních zájmů člověka a v tomto smyslu je součástí konceptu celoživotního učení.  Aktivity ve volném čase se uskutečňují jako důležitá součást života a výchovy dětí a mládeže, bezprostředně i zprostředkovaně zasahují do rodiny, školy i pracovního procesu. Součástí těchto činností je i výchova k volnému času, kdy se ho dítě a mladý člověk učí vážit jako hodnoty svého života a vytváří si v tomto směru potřebné návyky.
Celoroční počet volných dní dnešních žáků a studentů se blíží polovině všech dní v roce. Dobrovolnost a volitelnost aktivit ve srovnání se školou, menší organizovanost  s vymezenými pravidly a zásadami snižuje sice jeho závaznost, současně mu tím však poskytuje  mimořádné přednosti, flexibilitu, přitažlivost, možnost reagovat na individuální a skupinové zájmy, potřeby i na místní podmínky obce. Je tak dnes nedocenitelným potencionálem výchovného a sebevýchovného působení. Činnosti ve volném čase pomáhají dětem a mladým lidem integrovat se do života obce i aktivně se podílet na jejím rozvoji. Politika obce vůči jejich volnému času  může přispět k oslabení důsledku negativních jevů nejen ve školním věku, ale i v dospělosti. Obohacovat  život dětí a mladých lidí v jejich  volném čase je úkol pro všechny články samosprávy a správy od zastupitelstev, přes pracovníky jejich komisí a místní instituce, dobrovolná sdružení dětí a mládeže, nadace, organizace dospělých i pro podnikatelskou sféru.

HMP nepředpokládá u základních uměleckých škol a domů dětí a mládeže do budoucna přesun  zřizovatelských funkcí směrem k MČ HMP. Spádovost žáků základních uměleckých škol i účastníků zájmových činností nabízených a organizovaných domy dětí a mládeže  přesahuje hranice městských částí, v nichž mají tyto organizace sídlo. Při poměrně vysoké koncentraci  obou typů zařízení v HMP je účelné a potřebné jejich potřeby, společná specifika a činnosti   koordinovat. Koordinace z jednoho místa umožňuje také lepší vzájemné poznání činností i pracovníků těchto zařízení, rozšíření možností  konzultací odborníků a také zjednodušení organizačních záležitostí, které mají v řadě případů celopražský charakter; např. pořádání soutěží nebo  přehlídek výsledků činnosti. 

Podpora rozvoje tělovýchovy a sportu na území HMP bude i nadále probíhat formou grantů. S odvoláním na realizaci Národního programu rozvoje sportu pro všechny, který byl přijat vládou ČR, budou Celoměstské programy podpory sportu a tělovýchovy v Praze i v budoucnu zaměřeny především na podporu sportu dětí a mládeže s vědomím toho, že základním předpokladem pro sportování je dostatek kvalitních sportovišť a udržení jejich provozuschopnosti. Hlavním cílem proto zůstává postupné zkvalitňování povrchů venkovních sportovišť, udržení provozu sportovních hal a dalších tělovýchovných zařízení, odstranění vzniklých havárií a nabídka širokého spektra sportovních aktivit, především pro děti a mládež. 

Pozornost bude směrována ke zlepšení podmínek jak na úrovni komunální, tak spolkové tělovýchovy s důrazem na postupnou modernizaci tělovýchovných a sportovních zařízení, na vznik universálních městských sportovišť a jejich využití pro rozvoj neorganizovaných forem sportu pro všechny. V neposlední řadě se bude HMP zaměřovat na zlepšování sportovišť při základních školách s třídami s rozšířenou výukou tělesné výchovy pro talentované děti a mládež.

Při realizaci vybraných projektů bude důsledně dbáno na efektivnost rozdílení finančních prostředků a jejich účelové využití.

HMP však bude důsledně uplatňovat princip vstřícného financování, a to v zájmu zajištění dostatečné efektivity vložených finančních prostředků.

9. Granty HMP k PREVENCI SOCIÁLNĚ PATOLOGICKÝCH JEVŮ
    U DĚTÍ A MLÁDEŽE řešené v souladu s Metodickým pokynem ministra školství, mládeže  a tělovýchovy, čj. 14514/2000-51 na období 2001 - 2004

Anotace souboru úkolů:

Současná doba přináší pro děti a mládež nová rizika. V oblasti prevence sociálně patologických jevů je tedy nutná především primární prevence, což v praxi znamená oslovit děti a mládež dříve než nadejde latentní doba setkání s drogou a dalšími negativními sociálně patologickými jevy. Za nejefektivnější považujeme práci pravidelnou, systematickou, doplňující školní i mimoškolní působení ve spolupráci s rodiči a společenskými organizacemi. Důležitá je koordinace aktivit v rámci celého pražského regionu.

Cíle a nástin grantové politiky:

   Motivovat pedagogy k zájmu o vzdělávání v oblasti sociálně patologických jevů
   Motivovat rodiče k podpoře minimálních preventivních programů na školách a ve   
       školských zařízeních
   Realizovat koordinaci se společenskými organizacemi, Policií ČR, Městskou policií,  
       PPP, efektivní cílenou prevenci
   Využívat volnočasových aktivit k podpoře zdravého životního stylu

Aktivity k realizaci grantů:

         Intenzivní podpora nástupu nového stylu primární prevence
         Na prvním místě požadavek odborného vzdělávání a získávání nových informací   
             k této problematice
         Více spolupracovat s psychology, dětskými lékaři, OHS, krajským i okresním   
             metodikem prevence SPJ a s protidrogovými koordinátory Ú MČ Prahy 1 - 22
         Motivovat děti a mládež k pozitivní seberealizaci a to nabídkou volnočasových aktivit
         Využívat k zajištění aktivit grantových nabídek k ekonomickému zajištění aktivit
         Vyhodnocovat MPP na jednotlivých školách a školských zařízeních
         K propagaci aktivit v oblasti primární prevence využívat regionálního tisku i ostatní   
            média

Zásadní kritéria pro výběr projektů a grantů:

        Zaměření na projekty, které nepřinášejí pouze jednorázové aktivity, ale jsou součástí   
            dlouhodobé a systematické prevence 
        Zaměření na problémové skupiny dětí a mládeže:  11 – 18 let
        Podporovat projekty upřednostňující volnočasové programy pro děti a mládež

Realizační výstupy:

       Zvýšení všeobecné informovanosti
       Snížení poptávky po návykových látkách a snižování negativních sociálně  
           patologických jevů
       Zvýšení zájmu rodičů o informovanost v této oblasti – schopnost pomoci dětem řešit  
           tyto problémy
       Vzdělaný pedagog, který je metodicky a odborně připraven k působení na děti a  
           mládež
       Spolupráce všech zainteresovaných složek v problematice sociálně patologických 
           jevů – pravidelná setkávání, (popularizace úspěšných postupů)

Dopady do pražského regionu:

        Vytvářením systému v prevenci sociálně patologických jevů přispívat k podpoře   
            zdravého životního stylu 

Cílové skupiny:

  děti a mládež škol a školských zařízení pražského regionu
   ředitelé škol a pedagogové
   rodiče
         střediska volného času – státní (např. DDM, - nestátní: občanská sdružení (OS); 
             nestátní neziskové organizace (NNO); soukromé agentury; - církevní
         MČ Prahy 1 – 22
       
Garant:
 
        Hl. města Praha
        MČ Prahy 1 – 22
        Školy a školská zařízení
        PPP
        v součinnosti s Policií ČR, Městskou policií 

Odborně metodická spolupráce:

          MŠMT ČR
          součinnost s participujícími součástmi městského ústrojí, zejm. Policie ČR, Městská  
              policie, Pražská hygienická služba, apod.
9.1 Strategický plán protidrogové politiky hlavního města Prahy ve školství na období 2002 až 2006

Primární prevence 

Zastavit nárůst užívání drog výchovou ke zdravému životnímu stylu, poskytováním informací, posilováním osobní zodpovědnosti za kvalitu svého života, podporou sebevědomí, nabídkou pozitivních vzorů a alternativ.
       
Oblasti primární prevence
Rodina – vštěpování hodnot, norem a hranic, smysluplnosti života, láska, city, sebeúcta, jasné postoje, spolupráce, netabuizování, předcházet a řešit, nebát se vyhledat pomoc.
Školy a školní instituce – netabuizovat a neskrývat problém, objektivně informovat, spolupracovat s odborníky, nabízet alternativy, vzdělat pedagogy, nestigmatizovat, nepřenášet naučená schémata, vytvářet vhodné vzory- intermediátory (programy, ve kterých vystupují „ex-useři“ mohou být pro studenty působivé a zajímavé, ale jejich efektivita bývá sporná pro nezasaženou populaci), intervence, výchova k duševnímu zdraví.
Komunita, centra pro volný čas, zájmové aktivity – spektrum nabídek volného času, zátěžové programy pro děti a mládež, které jsou nespecifického charakteru a problematiku drog neřeší. Musí být součástí komlexních protidrogových programů, jejich působení musí být dlouhodobé a nabídka programů musí být dostupná všem bez rozdílu socioekonomického statusu dětí, lidské zdroje, přijmout zodpovědnost za jedince, komunitní programy, informační centrum pro mládež.
Media, internet – nezkreslené objektivní informování veřejnosti, spolupráce s odborníky, systematický plán  a mediální kampaně.
Represivní složky – zapojení do školních programů prevence, zvyšování prestiže policie. 
Spolky, církve, společenství – formování životních hodnot, vhodné vzory, nabídka pro volný čas.

Instituce odpovědné za realizaci PP
Školy a školská zařízení, vč. DDM
MHMP OŠ (SKU)
Nestátní neziskové instituce
PČR, Městská policie 
Pražská hygienická služba 
Církev, Charita

Cíle a ověřitelné ukazatele,  prostředky ověření

Dlouhodobé cíle
•	Zastavit a zvrátit dosavadní nárůst uživatelů alkoholových i nealkoholový drog 
     (legislativa, změna hodnot společnosti, zvýšení daní z alkoholových nápojů,  
     omezování dostupnosti, zákaz reklam alkoholových a tabákových výrobků)
•	Zapojit do prevence nejširší občanskou společnost, zvláště rodiče (přijetí zodpovědnosti, aktivní přístup většiny obcí)
•	Užívání drog by se nemělo stávat společensky akceptovanou formou chování (změna postoje společnosti)
•	Zdravý životní styl by se měl stávat atraktivním (přijetí a řízení se filozofií zdravého životního stylu, změněné postoje politické reprezentace, využití pozitivních vzorů autorit, zapojení se do programů „Zdravá škola“)

Střednědobé cíle
•	Systémové financování státní správou a samosprávou (zabezpečení financí a finance z dalších zdrojů – zdroje EU).
•	Vzdělávání odborné veřejnosti (semináře, školení) – pedagogové, lékaři, sociální pracovníci, úředníci, policie – zavést do praxe systematické vzdělávání.
•	Zabezpečit provázanou prevenci  MŠ – ZŠ, ZVŠ – SOŠ, SOU, OU, U – SŠ, VOŠ - Speciální školy – Soukromé školy a církevní školy (ŠvP – školy v přírodě).
•	(Výchovné ústavy – Diagnostické ústavy – Dětské domovy) zvláště výchova ke zdravému životnímu stylu a duševnímu zdraví, zapojování rodiny do programů škol a komunity. Zavést systematické vyhodnocování efektivity preventivních programů pomocí  standardů, akreditací realizátorů preventivních programů. Propojenost na vertikální i horizontální úrovni  ( MŠMT- PC- PPP- MHMP).
•	Realizace výzkumných  studií, průzkumů. 
•	Minimalizovat tlaky vybízející mládež k pití alkoholu a kouření (zákaz reklam na tabákové a alkoholové drogy – sponzorské akce a speciální příležitosti).

Krátkodobé cíle
•	Používat a vytvářet nástroje hodnocení dobré praxe stávající  osvědčené metody. 
•	Zabezpečit variabilitu nabídek,  kvalitu programů, spojovat aktivity a  spolupracovat.
      Dostatečně informovat o programech a  grantech ( pravidelná spolupráce   
      s médii).
•	Vytvářet podmínky pro rozvoj programů Zdravá škola.
•	Důrazně se zaměřovat  na prevenci sociálně patologických jevů, zneužívání alkoholu a tabákových výrobků na všech stupních škol, včetně nealkoholových drog (komplexnost Minimálně preventivních programů, vzdělanost pedagogů v dané oblasti, školní řád – informovaní rodiče).
•	Zkvalitnit vzdělání mladých lidí, co se týče důsledků zneužívání psychotropních látek - získání drogového uvědomění.
•	Koncepce volnočasových aktivit HMP – soulad se Strategickým plánem protidrogové politiky hlavního města Prahy.

Prostředky ověření
Vytvořené koncepce, strategické plány, závěrečné zprávy, výroční zprávy, oponentské posudky, průzkumy veřejného mínění, odborné výzkumné studie, databáze projektů a průhlednost financování, analýza efektivity, epidemiologické studie, počty odborně připravených pracovníků, počty odborníků, analýzy využívání volného času, standardy a akreditace. Primární prevencí rozumíme předcházení užívání drog. Lze ji rozdělit na specifickou (školní programy – Minimální preventivní program, peer programy, včasná intervence, informace, prožitky) a  nespecifickou (volný čas a rodina). Preventivní programy musí oslovit co největší počet dětí od nejnižšího věku vhodnými formami a metodami. Specifické programy musí být cílené do různých skupin dětí. Důraz je třeba klást na efektivitu, kvalitu, různorodost a garanci realizátorů a měnit prodrogové postoje a hodnoty mládeže. Postupně bude třeba vzdělávat pedagogy a směrovat školy k samostatnosti.  Důležitou roli musí sehrát rodina a  místní komunita zapojováním občanů do různých alternativních forem prevence, rozvíjením různých nabídek trávení volného času pro děti a mládež. Důležité je vypracování místních – komunitních strategických programů (Prevence kriminality, Zdravý životní styl, Zdravá škola/město, nealkoholové kluby pro mladé lidi aj.)

10. GRANTOVÉ PROGRAMY PODPORY VZDĚLÁVÁNÍ VYHLAŠOVANÉ V SOULADU SE STRATEGICKÝM PLÁNEM ROZVOJE HMP

Ve vzdělávací koncepci HMP je včleněno naplňování Strategického plánu rozvoje HMP v oblasti školství realizací koncepce vzdělanosti a spolupráce s vysokými školami, vědecko výzkumnou základnou města, využití intelektu, kvalifikace a zručnosti jako nosného faktoru narůstající ekonomické síly. Monitorovací zpráva za období 2001/2002 zdůrazňuje význam vzdělávání a vědy směřující k naplnění role Prahy jako inovačního centra republiky a centra vzdělanosti a humanity. 

Výše uvedené zajišťuje účelovou transformací a soustavnou modernizací a optimalizací školské soustavy v HMP na kvalitativně vyšší stupeň cíleně podporující celoživotní učení občanů a jejich integraci etnickou i kulturní tak, aby byly naplněny multikulturní tradice HMP.

Rada HMP si je vědoma významu činnosti  pražských vzdělávacích institucí pro město Prahu, ale i ostatní kraje. Proto řeší nejen náročné otázky provozu škol a školských zařízení, ale především chce urychleně zastavit klesající aprobovanost učitelů a pedagogických pracovníků zejména základních a učňovských škol a odpovídajících školských zařízení.

10.1.  Podmínky rozvoje vzdělanosti 

•	Rozvíjet zkvalitnění vzdělávání především podporou přípravy  pedagogických a školských vědeckých pracovníků. 
•	Rozšiřovat škálu vzdělávacích příležitostí jak na úrovni středoškolského a vyššího odborného vzdělávání, tak vzdělávání vysokoškolského, aniž by RHMP pominula nezastupitelný význam speciálního školství určeného žákům postiženým specifickými poruchami učení a chování či zdravotními obtížemi, které činí osvojování učiva běžnými výukovými formami a metodami obtížným. 
•	Vytvářet podmínky k veškerým formám vzdělávání všech věkových vrstev obyvatel HMP. Jednou z forem je přeměna vybraných škol na multifunkční centra výchovy, vzdělanosti, kultury a relaxace. 

Pro realizaci výše uvedených úkolů Rada HMP vypisuje celoměstské grantové programy podpory vzdělávání, které jsou v souladu se Strategickým plánem rozvoje HMP a s ustanovením zákona č. 131/2000 Sb. ve znění pozdějších předpisů o hlavním městě Praze, a to § 59, odst. 3, písmeno l a § 68, odst. 2, písmeno q.  

Cílem grantů je podpořit plnění programů podpory vzdělávacích projektů v souladu se Strategickým plánem rozvoje školství v působnosti HMP v oblasti předškolního, primárního, sekundárního i terciárního vzdělávání. Vzhledem k nepříznivé situaci související s neustále se snižujícím počtem kvalifikovaných pedagogů se preferuje výběr projektů z oblasti podpory vzdělávání pedagogických a školských vědeckých pracovníků. Navrhuje se výhledově do r. 2010 témata grantů postupně rozšiřovat do různých oblastí školství s přihlédnutím na prioritní potřeby HMP. Na rok 2003 se předpokládá, že by bylo nezbytné zařadit do rozpočtu HMP na tento typ grantů částku 10 – 15 mil. Kč.

11. jednotné programové dokumenty evropského fondu

Česká republika před svým vstupem do EU zpracovává programové dokumenty, v nichž jsou definovány jí navržené priority v rámci EU vyžádané strukturální pomoci. Region NUTS II Praha se svými ekonomickými požadavky, záměry a potencionály významně odlišuje od ostatních regionů v ČR. Pro HMP jsou v současnosti připravovány dva základní programové dokumenty pro cílené využití strukturálních fondů EU:
1.	 Jednotný programový dokument pro cíl 2 – Využití regionálního rozvoje
2.	 Jednotný programový dokument pro cíl 3 – Využití evropského sociálního fondu

Je nutné dořešit zprostředkování aktuálních informací a zpracování výše uvedených dokumentů, zabezpečit jejich připomínkování dle obsahu a zaměření JPD 2 a JPD 3 v rámci přípravy pokročilejší fáze daných grantových projektů. 

Oba dokumenty jsou časově vázány na zásadní projednání ve vládě ČR, které dle programu zasedání vlády bude probíhat v říjnu 2002 a do konce roku by projednaný a vládou schválený materiál měl být předložen k jednání EU.

Finanční pomoc ze strany EU půjde prostřednictvím strukturálních fondů, především Evropského sociálního fondu (ESF), využívat v těchto hlavních rysech:
1.	Finanční nástroj pro podporu evropské strategie vzdělávání a zaměstnanosti
2.	Investice do lidských zdrojů
3.	Financování plánovitých rozvojů a rozvojových programů členských zemí
4.	Zjednodušení administrativy a zpřístupnění vstupu malých organizací
5.	Rozšiřování partnerství a podpora lokálních aktivit
6.	Podpora řešení výchovně vzdělávacích programů

Nejdůležitějším rysem evropských podpůrných fondů je, že v rámci hlavních cílů mezi šesti rysy rozvojových fondů prioritně figuruje vzdělání a učení a politika celoživotního vzdělávání jako prvořadý úkol. 

12. Strategický plán HMP, jeho ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ MONITOROVACÍ ZPRÁVY O NAPLŇOVÁNÍ STRATEGICKÉ KONCEPCE V OBLASTI VZDĚLÁVACÍ POLITIKY V HMP ZA OBDOBÍ  2001/2002

Na základě hodnocení priorit a programů pražského strategického plánu lze konstatovat dle hodnotící a monitorovací zprávy o naplňování strategické koncepce, že i po dvou letech po schválení tohoto dokumentu Zastupitelstvem HMP zůstávají všechny hlavní i dílčí strategické cíle a programy HMP nadále v platnosti a není je třeba měnit. Je však nezbytné systémově tvořit podmínky pro účinnou a přímou spolupráci se všemi druhy a typy škol včetně škol vysokých, AV ČR a ostatními vědeckovýzkumnými ústavy, které jsou národní základnou vědy a výzkumu a tuto spolupráci vést k zajištění konkrétních potřeb rozvoje HMP.

12.1.  Rozvoj vzdělanosti a spolupráce s vysokými školami, vědecko-výzkumnou základnou města k využití intelektu, kvalifikace a zručnosti jako nosného faktoru ekonomické síly

V období hodnoceném monitorovací zprávou byly realizovány některé významné aktivity, které naplňují nebo připravují podmínky pro řešení tohoto důležitého úkolu. V roce 2001 se Praze podařilo jak organizačně, tak věcně zajistit úkol dokončení reformy veřejné správy v oblasti školství v souvislosti se zřízením krajů (rozsah této transformace je mj. patrný z údaje o zvýšení rozpočtu kapitoly školství HMP na více než 6 miliard Kč!). Pro nedostatek vhodných specialistů a pedagogických odborníků zůstává určitým problémem personální doplnění odboru školství MHMP. 

Mezi nejzávažnější úkoly, které město hodlá iniciovat, neboť přesahují jeho možnosti řešení, je zvýšení podílu učitelů s odpovídající aprobací, dále problematika učňovského školství (především spolupráce s podnikatelskou sférou) a řešení vztahů nabídky a poptávky na trhu práce obecně a také závažné problémy integrace zdravotně a sociálně handicapovaných žáků a studentů. Proto bude změněna funkce pražských pedagogicko-psychologických poraden a rozšířena síť informačních středisek pro volbu povolání navazující na monitorování situace na trhu práce. Problematiku pedagogických pracovníků s nezbytnou aprobací navrhuje odbor školství MHMP řešit s Pedagogickou fakultou UK formou grantu.

Veškerá výše uvedená opatření navazují na program rozvoje informativní společnosti, která je v oblasti školství řešena pomocí dotací a grantů určených pro školy a školská zařízení k rozvoji ICT.

13. individuální směr rozvoje pražského školství				
Cílem pražského školství je individuální rozvoj vzdělanosti na jedné straně umožňující získat kvalitní vzdělání potřebné k svobodnému rozhodnutí vedoucímu k uplatnění jedince ve společnosti. Na straně druhé je získání vzdělanosti podmínkou konkurenceschopnosti a celkového zvyšování životní úrovně v daném regionu.
	
Cílem samosprávných úkolů HMP a přenesené působnosti je zajištění technických, technologických a oborově odborných podmínek pro existenci a rozvoj regionálního školství na všech školách a školských zařízeních. Zpracování a přijetí regionálního Dlouhodobého záměru rozvoje výchovně vzdělávací soustavy je nezbytné ve formě školské koncepce HMP. Ta obsahově vychází z Dlouhodobého záměru výchovně vzdělávací soustavy ČR na léta 2003 – 2009.  
	
Podstatným úkolem je pomocí cílených investic a plánovitou údržbou vytvořit soustavný systém péče o majetek vedoucí k odstranění nevyhovujícího technického i prostorového stavu pražských škol, a to uvážlivým využíváním finančních prostředků státního i městského rozpočtu. Tímto majetkem se rozumí především budovy škol a školských zařízení včetně jejich prostorového a výukového vybavení. V oblasti provozu MŠ a ZŠ zřizovaných MČ je třeba stanovit a důsledně dodržovat potřebnou a přitom průhlednou úroveň financování na ekonomicky srovnatelné úrovni všech typů škol a školských zařízení.
	
V oblasti dlouhodobé péče o pedagogy i nezbytné nepedagogické pracovníky je třeba konkretizovat a uvést v život problematiku jejich nezbytného celoživotního, především pomaturitního a postgraduálního, vzdělávání. V úzké spolupráci s příslušnými státními orgány (MŠMT, MPSV, ČŠI) vytvořit konkrétní podmínky pro získávání, hodnocení, odměňování a dlouhodobou stabilizaci kvalitních pedagogických kádrů. 

V oblasti předškolních zařízení rozvíjet výchovu mravní, citovou, volní, poznávací, společenskou a sociální vedoucí k bezproblémovému soužití různých etnik, prevenci xenofobie, sektářství a k přípravě v oblasti problematiky základních znalostí o  samosprávě a běhu řízení věcí veřejných. Vzdělávání opírat nejen o oblast teoretickou, ale především o oblast vedoucí k poznávání praktických dovedností, užití samostatného myšlení a logického uvažování vedoucího k přímému řešení stanovených problémů a podporovat individuální rozvoj. 
	
Na 1. stupni ZŠ je třeba se především soustředit na bezchybné osvojení elementárních znalostí a dovedností. Nepřipustit podcenění vysoké náročnosti elementární přípravy žáků a náročné přípravy učitelů elementaristů, které ve svém dopadu vede k zdárnému absolutoriu celého následného povinného, výběrového až terciárního vzdělávání. Na 2. stupni ZŠ důsledně posílit rozvoj verbální komunikace a praktické aplikace oborových znalostí a z nich vyplývajících dovedností.
	
Soustavně zvyšovat výchovně vzdělávací úroveň středního a vyššího odborného školství včetně jeho důležité a nezastupitelné součásti, školství učňovského. Citlivě posoudit stávající výchovně vzdělávací způsobilost, ekonomiku a stav provozu vyšších odborných škol a v případech hodných tohoto záměru podporovat transformaci VOŠ na veřejné vysoké školy neuniverzitního směru. U těchto typů středních škol, vyšších odborných škol a transformovaných škol neuniverzitního směru klást zvýšený důraz na absolventa, který v průběhu vzdělávacího procesu nabude samostatného myšlení a logického uvažování potřebného k přímému řešení složitých problémů.

V oblasti speciálního a alternativního školství rozvíjet vzdělávací programy typu Začít spolu, Zdravá mateřská škola, Waldorfská škola, Vzdělávací program Montessori. Podporovat odpovídajícím způsobem integraci handicapovaných dětí s tělesnými vadami či poruchami chování, učení, lehkých mozkových dysfunkcí nebo kombinací uvedených poruch. Na základě příslušných mezinárodních smluv zajistit odbornou, přiměřenou jazykovou a oborovou vzdělávací a výchovnou přípravu pro běžence, emigranty a cizí státní příslušníky. Členům etnických minorit zabezpečit příslušný komplex vzdělání nejen v českém, ale i mateřském jazyce. 

Průběžně a pružně reagovat na specifika a potřeby růstu výchovně vzdělávací úrovně a přímo související růst ekonomické náročnosti výchovně vzdělávacího procesu a tento ovlivňovat odpovídajícími změnami v síti škol, předškolních a školských zařízení. Harmonizací tohoto procesu, včetně podpory nových studijních oborů, podporovat vzdělávací i rekvalifikační projekty v rámci aktivní politiky zaměstnanosti, tj.  systémy celoživotního učení formami zřizování celodenních vzdělávacích center a k tomu ekonomicky využívat mimovýukové kapacity škol a školských zařízení. K naplnění těchto úkolů je nezbytné úzce spolupracovat se sociálními partnery, úřady práce, podnikatelskou sférou a odbory.

U škol s rozšířenou výukou některých oborových předmětů a výchov úzce spolupracovat s příslušnými pedagogickými fakultami, výzkumnými ústavy a odborníky z dalších vědeckých, kulturních, uměleckých a společenských institucí. Zaměřit se na školy s rozšířenou výukou tělesné výchovy s cílem za přímé pomoci odborníků z fakulty tělesné výchovy a sportu a zástupců tělovýchovných a sportovních organizací posoudit jejich současný výchovně vzdělávací dopad, ekonomický a provozní stav. Účelem posouzení je podpořit, rozšířit a zkvalitnit jejich činnost a dopad jejich působnosti za vytvoření optimálních výchovně vzdělávacích podmínek.

Vážnou a důslednou pozornost věnovat využití volného času dětí a mládeže včetně mládeže vysokoškolské. Podpořit rozvoj přirozených individuálních zájmů vycházejících ze všech oborů lidské činnosti formami mimoškolního výchovně vzdělávacího procesu realizovaného ve školských i mimoškolních zařízeních, např. domů dětí a mládeže a často zajišťovaného prostřednictvím občanských sdružení, společenských a nevládních organizací. Tento proces preferovat jako jedinou ověřenou účinnou formu primární prevence proti negativním sociálně patologickým jevům (sektářství, tabakismus, alkoholismus, gamblerství, drogy, šikana, nevhodné sexuální chování, kriminalita). Rozvážně využívat, cíleně podporovat a rozvíjet grantovou politiku ve prospěch volného času dětí a mládeže s důrazem především na neorganizované děti a mládež včetně využívání a rozvíjení individuální nabídky zahraničních aktivit ze strany škol a školských zařízení. V rámci výše uvedeného procesu primární prevence proti sociálně patologickým  jevům podporovat a rozvíjet výchovně vzdělávací činnost základních uměleckých škol jako nezastupitelné formy významného specifického fenoménu růstu kulturního povědomí, myšlení, reálného využívání volného času i přechodu k celoživotnímu poslání budoucích kulturních a uměleckých špiček národa.

V školské informatice ICT se nejen aktivně podílet na projektu MŠMT „Internet do škol“, ale především využít záměru HMP vytvořit reálné podmínky pro široké uplatnění primární výuky vysoce perspektivní počítačové gramotnosti. V rámci ICT navrhnout a realizovat individuální granty pro individuální projekty škol a školských zařízení. Dále podporovat využívání moderních výukových technologií ve formě běžně aplikované didaktické techniky a technologie.  

Objekty škol a školských zařízení, které jsou majetkem HMP a MČ,  využívat nejen k plnění výchovně vzdělávacích povinností daných zákonem (tj. státem), ale současně využít jejich mimovýukových kapacit formou zřízení center pro využití či doplňkové vzdělávaní dětí, mládeže a dospělých v rámci forem a metod celoživotního vzdělávání a rozvoje kulturní činnosti.
	
Pro potřeby HMP plně využít nabízejícího se oborového a odborného potenciálu vysokých škol, výzkumných ústavů včetně AV ČR a rozvíjející se výzkumné základny podnikatelské sféry a úzké spolupráce s ústředními orgány státní správy a úřadů práce.

Podporovat vznik a činnost rad škol, rozvíjet průhlednost a otevřenost informací určených veřejnosti. Podporovat spolupráci mezi školami státními, veřejnými, soukromými a církevními. Za účasti široké, odborné, pedagogické a rodičovské veřejnosti i sympatizujících laiků soustavně zvyšovat kvalitu výchovně vzdělávacího procesu v HMP a podporovat ověřené metody a formy pedagogické práce do Dlouhodobého záměru vzdělávání a rozvoje výchovně vzdělávací koncepce celé výchovně vzdělávací soustavy HMP.