Dne 1. 3. 2000 nabyl účinnosti zákon č. 356/1999 Sb., kterým se mění zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon) , ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony. Tento zákon mj. v § 73a zmocnil vládu stanovit nařízením seznam oborů živností volných. V bodu 25 čl. VI Přechodná a závěrečná ustanovení uložil živnostenským úřadům povinnost po projednání s  podnikatelem nahradit průkazy živnostenského oprávnění, které byly vydány podle dosavadní právní úpravy pro živnosti volné ohlašovací a jejichž název neodpovídá seznamu vydanému podle § 73a, průkazem živnostenského oprávnění podle nové právní úpravy, a to do 3 let ode dne účinnosti nařízení vlády, vydaného podle § 73a. Toto nařízení vlády bylo publikováno pod č. 140/2000 Sb. a včetně jeho novely nařízením vlády č. 468/2000 Sb.  nabylo účinnosti 1. 1. 2001. 
    Již v době před nabytím účinnosti zmíněného nařízení vlády upozorňovali vedoucí některých pražských živnostenských úřadů na nedostatky  nařízení vlády, značné finanční náklady, které by bylo nezbytné vynaložit na aplikaci bodu 25 čl. VI  cit. zákona, neefektivnost hromadného provádění změn průkazů živnostenských oprávnění  a navrhovali zrušit nařízení vlády 140/2000 Sb., kterým se stanoví seznam oborů živností volných, vypustit zmocňující § 73a odst. 1 a bod 25. V tomto smyslu zaslali upozornění rozpočtovému výboru Parlamentu ČR s cílem nezatěžovat rozpočet zbytečnými výdaji, podnikatele i živnostenské úřady zbytečnou byrokracií. Na neúměrné finanční náklady a zbytečné „úřednické manévry“ upozornila i následná interpelace přednesená  v  Parlamentu ČR  dne 30. 11. 2000.
     Protože se navrhované změny nepodařilo prosadit,  po 1. lednu t.r. začaly živnostenské úřady vydávat průkazy živnostenských oprávnění dle nového vládního nařízení. V praxi se projevily nedostatky citovaného nařízení vlády, když živnostenské úřady začaly „podřazovat“ konkrétní činnosti pod mnohdy značně nekonkrétní a o samotném předmětu podnikání ne vždy vypovídající obory. Projevilo se to, na co upozorňovaly ještě před nabytím účinnosti tohoto nařízení, tedy že je výrazně nesourodé, nedává skutečný přehled o podnikatelských aktivitách, některé obory jsou příliš široké a obecné, takže umožňují podřazení téměř neomezeného okruhu rozdílných činností. Sami podnikatelé mají při konkrétní představě o činnosti, kterou hodlají vykonávat, značné problémy v tom, pod který obor činnost podřadit. Pro dokreslení lze zmínit, že např. dosud  zcela konkrétní předmět podnikání „úklidové práce“ se dle seznamu oborů  i obsahových náplní stanovených nařízením vlády č. 469/2000 Sb. a podle toho, kde je úklid prováděn, promítne do oborů č. 91 Správa a údržba nemovitosti (při úklidu budov), 121 Poskytování technických služeb (při úklidu komunikací), 123 Poskytování služeb pro rodinu a domácnost (při úklidu v bytech). Dosavadní nejrozšířenější  živnost „koupě zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej“ se nyní rozpadá do osmi oborů, ve kterých jsou promíchány druhy a formy prodeje, takže např. trafikant, který provozuje trafiku jako stánek a kromě tabákových výrobků prodává i další kuřácké potřeby, tisk, psací potřeby apod., by pro tuto činnost zřejmě měl být držitelem 3 oprávnění, a to pro obor č. 72 Specializovaný maloobchod, 75 Maloobchod tabákovými výrobky a 76 maloobchod provozovaný mimo řádné provozovny. V rámci tzv. sběrných oborů jsou např. pod obor č. 121 Poskytování technických služeb již nyní kromě zmíněného úklidu komunikací podřazeny takové činnosti jako „opravy uzavřených radionuklidových zářičů“, „opravy zdrojů rentgenových zařízení a jiných generátorů záření“, “údržba, opravy, modifikace a konstrukční změny vojenské techniky,“ čištění, sanitace pivního vedení“.
      Nyní proto považujeme za nezbytné vyhodnotit zkušenosti s aplikací citovaného nařízení vlády a pokud má podle něj být dále postupováno, zapracovat připomínky z praxe, rozšířit počet oborů a jejich názvy konkretizovat,  následně upravit dle nových oborů i obsahové náplně. 
    Při přípravě pravidel pro realizaci postupu živnostenských úřadů v hl.m. Praze, bylo konstatováno, že bod 25 tak, jak je formulován, ani další přechodná ustanovení dostatečně neřeší  řadu případů, ke kterým při změně názvu předmětu podnikání a nahrazení průkazu živnostenského oprávnění dojde. Především se předpokládané projednání s podnikateli nepodaří během zákonem předpokládaných 3 let zrealizovat. Je-li v hl.m. Praze vydáno více než 560.000 živnostenských oprávnění a na pražských živnostenských úřadech cca 300 pracovníků , znamenalo by to  při v průměru 250ti pracovních dnů v roce zpracovat kompletně cca 8 oprávnění denně. Do celkového počtu pracovníků jsou však promítnuti všichni pracovníci živnostenských odborů, tedy i ti, kteří provádějí živnostenskou kontrolu, vedou živnostenský rejstřík atd. Při nasazení pracovníků na celoplošnou transformaci dle bodu 25 by byl paralyzován výkon ostatní agendy, při čemž především výkon živnostenské kontroly by byl výrazně omezen, živnostenské úřady by se prakticky omezily pouze na vydávání nových průkazů živnostenských oprávnění a transformaci těch stávajících. 
     Za podstatnější však považujeme, že  nepřesná formulace bodu 25 není pro náhradu průkazů živnostenských oprávnění dostatečným vodítkem. Především neřeší, co s těmi živnostenskými oprávnění, kdy se projednat jejich nahrazení s podnikatelem nepodaří. Zákon neřeší, zda zaniknou ze zákona apod. Obdobně neřeší případy, kdy  sice podnikatel přijde nahrazení projednat, ale nedojde ke shodě o zařazení do oboru.  Největším nedostatkem platné právní úpravy však je, že samotné projednání s podnikatelem pro nahrazení průkazu živnostenského oprávnění novým v mnoha případech nestačí. Nejmarkantnější je tento nedostatek zákona u nahrazení průkazu pro stávající předmět podnikání „koupě zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej“. Je-li podnikatel v současné době držitelem takto znějícího průkazu živnostenského oprávnění, z platné právní úpravy má nárok na minimálně 8 průkazů nově, dle seznamu oborů znějících živnostenských oprávnění. Logicky by měl mít rovněž možnost si vybrat ten obor, který nejlépe odpovídá jím skutečně vykonávané činnosti. Zákon však toto prakticky neumožňuje. Pokud totiž podnikatel má nárok na zmíněných 8 průkazů živnostenských oprávnění a živnostenské oprávnění může zaniknout pouze na základě zákona nebo rozhodnutím, vybrat si vlastně nemůže, neboť zákon nestanoví, že ta ostatní, která si nevybral zanikají. Podnikatel, který nechce všech 8 oprávnění pro obchodní činnost, by si tak sice vybral ten název oboru, ve kterém hodlá dále podnikat, ale u ostatních, která by nechtěl, by musel požádat o jejich zrušení. Bodem 25 zmiňované projednání se pak mění v postup, který lze podnikateli těžko vysvětlit a zbytečnou administrativní náročností zatěžuje nejen jeho. Navíc platné znění bodu 25 do procesu „nahrazování“ průkazů nezahrnuje živnostenské listy, vydané v době od 1. 3. 2000 do 31. 12. 2000, tedy v období mezi novelou a vládním nařízením. Na toto období v přechodných ustanoveních zpracovatel zákona zapomněl, i když předpokládal, že do „souladu“ dle seznamu budou uvedeny všechny vydané průkazy  živnostenských oprávnění   S ohledem na popsané nedostatky, je zcela nezbytné bod 25 přepracovat. V úvahu připadá jeho nová textace a prodloužení lhůty k provedení změn názvů nebo taková úprava, která je zde navrhována, tj. neprovádět zbytečnou změnu oprávnění celoplošně v této době a dle stávajícího nařízení vlády vůbec.
     K tomuto nás vedou i další důvody. 
     Ke konci roku bylo v ČR dle evidence ministerstva průmyslu a obchodu platných více než 3 mil. živnostenských oprávnění, z toho  téměř 2.100 000 živnostenských oprávnění pro živnosti volné z toho více než  čtvrtina v hl.m. Praze. Podnikatelů bylo ke konci roku téměř 1,8 mil., v živnostech volných pak je z celkového počtu živností  min.  80%, v Praze   cca 90 %. Dle platného znění bodu 25 by měly být všechny průkazy živnostenských oprávnění po projednání s podnikatelem nahrazeny novými. Při uvedených počtech je nesporná finanční náročnost celé transformace, kdy za obeslání jednoho podnikatele na doručenku se na poštovném za zaslání do vlastních rukou zaplatí 23,40 Kč. V případě, že se podnikatel nedostaví nebo na pozvání nereaguje, je obesílán znovu. Následně, pokud si průkaz nebo průkazy živnostenských oprávnění nepřevezme na úřadě, jsou mu zasílány poštou, opět na doručenku. Téměř 50 Kč je náklad na poštovném na obeslání jednoho podnikatele a zaslání nových průkazů živnostenských oprávnění. Promítnou-li se do nákladů ještě náklady na formulář průkazu, mzdy vybavení úřadu, dostaneme se až k částce 100,- Kč  na jedno živnostenské oprávnění. V republice si  celá akce vyžádá cca 200 mil.Kč bez toho, aby přinesla přepokládaný přínos, tedy zpřehlednění, ujasnění a sjednocení předmětů podnikání.
    Takto jsou rozepsány pouze náklady na činnost živnostenských úřadů, nezanedbatelné náklady v souvislosti s nahrazením průkazů novými s názvy dle oborů vzniknou i podnikatelům samotným. Především v těch případech, kdy jde o podnikatele zapsané v obchodním rejstříku si  provedené změny živnostenských oprávnění vyžádají i promítnutí těchto změn v obchodním rejstříku, když dle § 28 obchodního zákoníku je předmět podnikání povinně zapisovaným údajem, přičemž podnikatel je povinen bez zbytečného odkladu předložit návrh na zápis změny. V řadě případů se může název předmětu podnikání změnit natolik, že si provedení takovéto změny vyžádá. Provedení zápisu je zpoplatněno. 
     V současné době se živnostenské úřady i podnikatelé vypořádávají s transformací řady jiných živnostenských oprávnění, kterou rovněž vyvolala novela živnostenského zákona provedená zákonem č. 356/1999 Sb. a cca 20 novel následných. Rozbíhá se reforma veřejné správy, kdy se prosazují snahy přiblížit mimopražskou strukturu živnostenských úřadů uspořádání v hl.m. Praze a spojit výkon prvoinstanční agendy, který je dosud rozdělen mezi obecní a okresní živnostenské úřady. Změna v počtech úřadů a uspořádání jejich struktury se promítne do pohybu spisů.
    Kromě popsaných důvodů, proč neprovádět „transformaci“ dle bodu 25, je třeba připomenout na závěr ještě jeden, a to, že je připravována další obsáhlá novela živnostenského zákona  a nelze vyloučit změny ve vydávání průkazů živnostenských oprávnění, uvažuje se o tzv. hromadných průkazech. 

     Na základě v předchozí části popsaných důvodů je navrhováno (hl.m.Prahou) nové znění bodu 25, které umožňuje reagovat na existenci nařízení vlády č. 140/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů v rámci žádostí podnikatelů. Nepředpokládá  celoplošnou transformaci na základě výzev k projednání a samotné projednání pro podnikatele prakticky z donucení, naopak staví podnikatele do pozice, kdy se sám může rozhodnout, jak se svým stávajícím oprávněním naloží. Návrh akceptuje stav, že podnikatel v době, kdy vstupoval do podnikání, splnil všechny zákonem stanovené podmínky  a získal živnostenská oprávnění pro předměty podnikání, které dostatečně konkretizoval. I s přihlédnutím ke kvalitě nařízení vlády se nám jeví samoúčelné při respektování ohlašovacího principu tato osvědčení  prakticky zpětně nahrazovat průkazy jinými, lišícími se názvy předmětů podnikání. Předkládaný návrh nového znění proto takovéto změny bez vlastního projevu vůle podnikatele nepředpokládá. Na rozdíl od platné právní úpravy však navíc dává vodítko pro postup podnikatelů i živnostenských úřadů v případě, kdy se podnikatel pro nahrazení průkazu rozhodne. Návrh se vypořádává i s dalšími nedostatky platného bodu 25, a to, že řeší případy, kdy transformace nebude provedena v plném rozsahu a podnikatel si oproti stávajícímu široce formulovanému předmětu podnikání vybere jen jeho část. Návrh pamatuje i na případy živnostenských oprávnění, které vznikly v období od března 2000 do ledna 2001 a případy těch oprávnění, která již byla vydána po 1. 1. 2001 podle nařízení vlády.
     Kromě praktických dopadů ve vztahu k podnikatelům i živnostenským úřadům má i nesporný finanční dopad, proti platnému znění znamená úsporu ve stovkách milionů, neboť odpadne celoplošné rozesílání pozvánek či výzev k projednání, složité projednávání a zatříďování do oborů a následné doručování nových průkazů živnostenských oprávnění. V případech, kdy se podnikatel pro transformaci rozhodne sám, bude k celé záležitosti jistě přistupovat jinak, než když bude nucen ke zbytečným krokům živnostenským úřadem. 
     Pro úplnost připomeňme, že  existuje rovněž Návrh novely poslanců Pavla Němce, Miloslava Výborného.